Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4763/25
Номер провадження2/711/2284/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Петренка О.В.,

за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В., Кобилки Є.О.,

Дмитренка О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Заруби С.О.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Ситнік Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заруба Світлана Олександрівна, звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн, завдану малолітній особі ОСОБА_4 в результаті вчинення суспільно-небезпечного діяння вчиненого ОСОБА_5 , а також судові витрати (вхідний №20916, а.с.1-5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 10.11.2024, близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи на території Кривалівського цвинтаря, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, діючи умисно, використовуючи свої геніталії, оральним способом проник в тіло ОСОБА_4 , таким чином зґвалтував останнього.

Своїми умисними діями малолітній ОСОБА_5 , будучи особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, а саме: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Також, ОСОБА_5 , 10.11.2024, близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи на території Кривалівського цвинтаря, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на примушування малолітньої особи ОСОБА_4 до участі у створенні відеопродукції порнографічного характеру, діючи умисно, протиправно, примушуючи останнього, використовуючи свій мобільний телефон « НОМЕР_1 » моделі M2010J19SY (IMEI 1: 82024, IMEI 2: НОМЕР_2 ), створив відеозапис, на якому зафіксував, як він, використовуючи свої геніталії, здійснив оральне проникнення в тіло ОСОБА_4 , тобто примусив останнього до створення відеопродукції порнографічного характеру, після чого створений відеозапис, який згідно висновку експерта № СЕ-19/124-25/3912-МЗ від 14.03.2025 містить ознаки продукції порнографічного характеру та належить до дитячої порнографії, використовуючи месенджер «Viber», за допомогою належного йому мобільного телефона « НОМЕР_1 » моделі M2010J19SY (IMEI 1: 82024, IMEI 2: НОМЕР_2 ) умисно надіслав, а таким чином розповсюдив, створений ним відеозапис ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого зберігав створений ним відеозапис з метою розповсюдження у внутрішній пам`яті мобільного телефону «Redmi 9T» моделі M2010J19SY (IMEI 1: 82024, IMEI 2: НОМЕР_2 ) до моменту вилучення його працівниками поліції, в ході проведення 07.03.2025 обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції Малія І.П., затверджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури Сапейком К.Я. про застосування примусових заходів виховного характеру до особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000812 від 06 березня 2025 року стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК України.

Цим судовим рішення застосовано до особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК України, малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Телепине Кам`янського району Черкаської області, громадянина України, українця, учня 6-го класу Степанківського ліцею - опорного закладу загальної середньої освіти Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який не є особою з інвалідністю, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у вигляді: передачі під нагляд батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до досягнення ним повноліття; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього до досягнення ним повноліття та які полягають у: 1) обмеженні спілкування з потерпілим ОСОБА_4 , заборони наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання потерпілого ОСОБА_4 , заборони ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_4 або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 2) забороні відвідування з 21-00 години вечора до 06-00 годин ранку кожної доби парків, розважальних закладів.

Контроль за виконанням ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру покладено на службу у справах дітей Черкаської міської ради та сектор ювенальної превенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

У зв`язку з цим, позивач у позові зазначає, що своїми умисними діями малолітній ОСОБА_5 , будучи особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 301-1 КК України, а саме: виготовлення, зберігання, розповсюдження дитячої порнографії та примушування малолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії.

Неправомірними суспільно небезпечними діяннями ОСОБА_5 малолітньому ОСОБА_4 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні: важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Наслідки перенесеної події призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі.

Згідно висновку експерта № 190 за результатами судово-психологічної експертизи відносно ОСОБА_4 від 28.03.2025 ситуація, що склалась за кримінальним провадженням має ознаки психотравмуючої внаслідок вчинення відносно нього примусових дій сексуального характеру, він має зміни у емоційному стані та ситуації психологічного розвитку, що спричиняють йому психологічні (моральні) страждання. Вказані дії ОСОБА_5 в дійсності привели до різких змін у психічному здоров`ї дитини, більш того, умисно поширивши відомості про події, змусила відчувати у ОСОБА_4 приниження перед дітьми, вину та змінила його звичайний спосіб життя, своїми діями фактично примусила змінити звичне оточуюче середовище.

Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, що до таких дій ОСОБА_5 , призвело недостатнє його виховання з боку батьків, недостатнє їх роз`яснення, які вчинки є правильними та як треба відноситися до оточуючих людей, тим паче дитини.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, позивач звертає увагу суду на те, що глибина душевних страждань малолітнього ОСОБА_4 , який зазнав сексуального насильства з боку ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змушений був звертатися за психологічною допомогою та отримує її надалі, зазнав насмішок та образ з цього приводу з боку інших дітей, є безумовними факторами, які свідчать, що він зазнав негативних переживань та емоцій, порушився звичайний устрій його життя.

У зв`язку з цим, розмір моральних страждань своєї дитини ОСОБА_4 позивач оцінює у розмірі 500000,00 грн, які підлягають відшкодуванню (компенсації) із законних представників батьків малолітнього ОСОБА_5 : ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.31-32).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.10.2025 закрито підготовче провадження у справі № 711/4763/25 за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Заруба С.О. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, що викладені у позовній заяві. Додатково позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що внаслідок протиправних дій малолітнього ОСОБА_5 відносно її малолітнього сина в останнього немає друзів, а тому 24/7 він перебуває вдома; також дитина змушена була змінити школу та відвідувати психолога. Крім того акцентувала увагу суду на тому, що батьки малолітнього ОСОБА_5 навіть не вибачилися за скоєне їх малолітнім сином і не запропонували жодної допомоги. У зв`язку з цим, розмір моральної шкоди, який позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, є обгрунтованим.

Водночас представник позивача адвокат Заруба С.О. просила суд під час ухвалення судового рішення також вирішити по суті заяву про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідачів на користь позивача 20000 грн у рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу в рівних частках, тобто по 10000 грн з кожного.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив суду, що позовну заяву вважає неприйнятною та бездоказовою. Розмір моральної шкоди, що заявлений позивачем до стягнення, відповідач ОСОБА_2 вважає суттєво завищеним. На питання головуючого щодо того, який розмір моральної шкоди, на думку відповідача, є прийнятним, відповідач ОСОБА_2 повідомив суду, що орієнтовно такий розмір шкоди має складати до 150 000 грн. Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, до відповідач ОСОБА_2 просив суд відмовити у її стягненні, оскільки таких коштів він не має і мати не буде. Також акцентував увагу суду, що позивач могла зателефонувати перед підготовкою та подачею позову задля того, щоб домовитися, однак цього не зробила.

Відповідач ОСОБА_3 не виявила волі на проголошення вступного слова. Надалі підтримувала думку відповідача ОСОБА_2 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Черкаської міської ради, ОСОБА_9 просила суд врахувати як інтереси малолітнього потерпілого, так і малолітнього кривдника. У вирішенні спору по суті поклалась на розсуд суду.

10 грудня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08 год 50 хв 22 грудня 2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Заруби С.О., висловлені як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також процесуальні позиції відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також представника Служби у справах дітей Черкаської міської ради Ситнік Л.І., що проголошені у вступному слові та під час судових дебатів, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 28.01.2015 виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (а.с.8).

Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2025 року в справі №711/2770/25 (а.с.17-23), відповідно до якої задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції Малія І.П., затверджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури Сапейком К.Я. про застосування примусових заходів виховного характеру до особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000812 від 06 березня 2025 року стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК України.

Цим судовим рішення застосовано до особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК України, малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Телепине Кам`янського району Черкаської області, громадянина України, українця, учня 6-го класу Степанківського ліцею - опорного закладу загальної середньої освіти Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який не є особою з інвалідністю, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у вигляді: передачі під нагляд батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до досягнення ним повноліття; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього до досягнення ним повноліття та які полягають у: 1) обмеженні спілкування з потерпілим ОСОБА_4 , заборони наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання потерпілого ОСОБА_4 , заборони ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_4 або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 2) забороні відвідування з 21-00 години вечора до 06-00 годин ранку кожної доби парків, розважальних закладів.

Контроль за виконанням ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру покладено на службу у справах дітей Черкаської міської ради та сектор ювенальної превенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

Підставою для постановлення Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвали від 14.04.2025 стало умисне вчинення малолітнім ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченогоч.4 ст.152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Також зі змісту означеного судового рішення суд встановив, що суспільно небезпечне діяння малолітнім ОСОБА_5 полягає в тому, що він 10.11.2024, близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи на території Кривалівського цвинтаря, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, діючи умисно, використовуючи свої геніталії, оральним способом проник в тіло ОСОБА_4 , таким чином зґвалтував останнього.

Також ОСОБА_5 , 10.11.2024, близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи на території Кривалівського цвинтаря, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на примушування малолітньої особи ОСОБА_4 до участі у створенні відеопродукції порнографічного характеру, діючи умисно, протиправно, примушуючи останнього, використовуючи свій мобільний телефон « НОМЕР_1 » моделі M2010J19SY (IMEI 1: 82024, IMEI 2: НОМЕР_2 ), створив відеозапис, на якому зафіксував, як він, використовуючи свої геніталії, здійснив оральне проникнення в тіло ОСОБА_4 , тобто примусив останнього до створення відеопродукції порнографічного характеру, після чого створений відеозапис, який згідно висновку експерта № СЕ-19/124-25/3912-МЗ від 14.03.2025 містить ознаки продукції порнографічного характеру та належить до дитячої порнографії, використовуючи месенджер «Viber», за допомогою належного йому мобільного телефона « НОМЕР_1 » моделі M2010J19SY (IMEI 1: 82024, IMEI 2: НОМЕР_2 ) умисно надіслав, а таким чином розповсюдив, створений ним відеозапис ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого зберігав створений ним відеозапис з метою розповсюдження у внутрішній пам`яті мобільного телефону «Redmi 9T» моделі M2010J19SY (IMEI 1: 82024, IMEI 2: НОМЕР_2 ) до моменту вилучення його працівниками поліції, в ході проведення 07.03.2025 обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд перевірив факт набрання ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 у справі №711/2770/25 законної сили шляхом використання даних Єдиного державного реєстру судових рішень і встановив, що означене судове рішення набрало законної сили 15 травня 2025 року (реєстраційний номер рішення: 126690735).

Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, суд зробив висновок, що вчинення малолітнім ОСОБА_5 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.4 ст.152, ч.4 ст.301-1 КК України, потерпілим від яких є малолітній ОСОБА_4 , доказуванню не підлягають, оскільки встановлені ухвалою суду, що набрала законної сили.

Також із копії висновку судово-психологічної експертизи від 28.03.2025 № 190, що проведена в рамках розслідування кримінального провадження за №0000812, суд встановив, що при психодіагностичному обстеженні підекспертного малолітнього ОСОБА_4 фон настрою незначно знижений; подивився невпевнено, на початку потребував психологічної підтримки та психологічної корекції підвищеної тривожності. Також виявляв ознаки емоційної лабільності, коли в розмові торкалися стресового досвіду та особистісно значимих тем. Мовлення лексично не збідніле, середнього темпу та достатнього обсягу. Отже, при психологічному дослідженні виявлено стандартний для його віку рівень динаміки агентивно-мнестичних процесів, достатній рівень інтелектуальної продуктивності (а.с.9-16).

Крім того судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_5 є відповідачі в справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що у судовому засіданні останні визнали беззастережно, а також надали для огляду суду свідоцтво про народження малолітнього ОСОБА_5 , що міститься в додатку «Дія».

Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків.

Частиною 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Абзацом 2 ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Частиною 1 ст.242 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Частиною 1 ст.1178 ЦПК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом національного законодавства (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02, рішення у справі «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98).

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (рішення у справі «Антипенко проти російської федерації» від 15 жовтня 2009 року, заява № 33470/03, постанова у справі «Пшеничний проти російської федерації» від 14 лютого 2008 року, заява № 30422/03).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що факт спричинення малолітньому ОСОБА_4 , законним представником якого є позивач ОСОБА_1 (мати), моральної шкоди внаслідок суспільно небезпечних діянь з боку малолітнього ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_4 зазнав важких душевних хвилювань та переживань знайшов своє підтвердження.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачами не доведено, що моральна шкода, спричинена малолітнім ОСОБА_5 , не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітнім сином

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом із мотивувальної частини позовної заяви, а також із пояснень як позивача, так і її представника у судовому засіданні, завдання моральної шкоди вчиненням суспільно небезпечних діянь малолітнім ОСОБА_5 , законними представниками якого є відповідачі в справі, позивач пов`язує із глибиною душевних страждань малолітнього ОСОБА_4 , який зазнав сексуального насильства з боку ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змушений був звертатися за психологічною допомогою та отримує її надалі, а також у зв`язку з тим, що зазнав насмішок та образ з цього приводу з боку інших дітей, а також і в зв`язку з розповсюдженням відеопродукції порнографічного характеру.

На переконання суду, будь-яка нормально реагуюча людина відчуває достатньо сильні душевні страждання внаслідок вчинення щодо неї сексуального насильства, а особливо, коли мова йде вчинення таких суспільно небезпечних діянь у малолітньому віці, коли формується як психіка дитини, так і його становище в диджиталізованому соціумі.

У даному випадку вчинення тяжких суспільно небезпечних діянь малолітнім ОСОБА_5 відносно малолітнього ОСОБА_4 , які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.4 с.152 КК України (зґвалтування) та ч.4 ст.301-1 КК України (одержання доступу до дитячої порнографії, її придбання, зберігання, ввезення, перевезення чи інше переміщення, виготовлення, збут і розповсюдження) безумовно свідчить про душевні страждання малолітнього сина позивача. У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що вчинення малолітнім ОСОБА_5 відносно малолітнього ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.4 ст.152, ч.4 ст.301-1 КК України, спричинили йому душевні страждання.

Згідно керівних роз`яснень, що викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У зв`язку з цим, суд, керуючись положеннями статті 23 ЦК України, з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», дійшов висновку про визначення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн, що підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. На думку суду саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідатиме отриманим малолітнім ОСОБА_4 моральним стражданням, а також вимогам розумності та справедливості.

Що стосується прохання заяви про вирішення питань розподілу судових витрат від 10.12.2025 (вхідний №50210, а.с.122-125) про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 20000 грн, то суд зазначає про таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

У п.30 постанови Верховного Суду від 20.07.2021 в справі № 922/2604/20 зроблено правовий висновок, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).

Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги №б/н від 25 травня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Світлани Заруби» (а.с.127-129); 2) акту виконаних робіт №1 від 10.12.2025, згідно якого представник позивача надав таку правничу допомогу: складення та надсилання позовної заяви; відвідування судових засідань (представництво інтересів позивача в судових засіданнях); збирання додаткових доказів та подання клопотань про долучення доказів (а.с.130); 3) квитанції до прибутково касового ордера №157 від 09.12.2025, згідно якого ОСОБА_1 сплатила 20000 грн АБ «Світлани Заруби» (а.с.129); ордера серії СА №1142515 від 10.12.2025 (а.с.126).

У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АБ «Світлани Заруби» у справі щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості в розумінні положень ст.12,81 ЦПК України.

Водночас не надання разом із позовною заявою як першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести, не є безумовною процесуальною перешкодою для розподілу судових витрат з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Аналіз ч.2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України викладено у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19 та від 20 серпня 2025 року в справі № 338/1297/22 (провадження № 61-4302св25).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що хоч позивачем разом із позовною заявою як першою заявою по суті спору і не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, однак АБ «Світлани Заруби» в особі адвоката Заруби С.О. надавала професійну правничу допомогу позивачу, починаючи з підготовки позовної заяви, її подання та завершуючи представництвом прав та законних інтересів позивача під час розгляду судом цивільної справи №711/4763/25, а тому процесуальних підстав для відмови в розподілі витрат на правничу допомогу суд не вбачає.

Крім того, з аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24) та від 22.10.2025 у справі № 761/415/24 (провадження № 61-6667св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обгрунтованих заперечень щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу до суду не подали.

Водночас, ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідачів на загальну суму 500 000 грн, які судом задоволені частково в розмірі 200 000 грн, що складає 40% від ціни позову (200 000 грн / 500 000 грн), тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин принципу пропорційності визначення судових витрат, визначивши розмір витрат на правничу допомогу, що надана позивачу, в розмірі 40%, що відповідає розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з цим, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що у грошовому виразі складає 8000 грн (20000 грн (розмір витрат на правничу допомогу, що визнаний судом співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та узгоджується з орієнтовним розрахунком судових витрат) х 0,4 (розмір задоволених позовних вимог)).

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що саме 8000 грн підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках, тобто по 4000 грн з кожного, на користь позивача як витрати на правничу допомогу, що останній надавалися адвокатом.

Щодо розподілу судового збору, то суд зазначає про таке.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року встановлено в розмірі 3028 гривень 00 копійок.

У зв`язку із цим, за подачу позовної заяви позивач мала б сплатити судовий збір у розмірі 5000 грн (500 000 грн (ціна позову) х 0,01 = 5000 грн), оскільки 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 0,4 = 1211,20 грн,) є меншим, аніж 1% ціни позову і не більшим, аніж максимальний розмір судового збору (15140 грн).

Водночас від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», оскільки ОСОБА_1 як мати, а відповідно і законний представник малолітнього ОСОБА_4 , наділена повноваженнями діяти в інтересах дитини, а подання позову у цій справі направлений на захист особистих немайнових прав дитини відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За вказаних обставин та приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України у взаємозв`язку із положеннями ч.6 ст.141 того ж Кодексу та п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір, який мав бути сплачений, однак не був сплачений у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 2000 грн, що становить 40% від ціни позову (200000 грн / 500000 грн), а відповідно з кожного по 1000 грн.

Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення із відповідача на користь держави суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_2 та (або) відповідач ОСОБА_3 звільнені від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 23, 242, 541, 543, 1167, 1178 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 95, 133, 134, 141, 244, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внаслідок вчинення малолітнім ОСОБА_5 суспільно небезпечних діянь, в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рівних частках 8000 (вісім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 4000 (чотири тисячі) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави в рівних частках 2000 (дві тисячі) гривень судового збору, тобто з кожного по 1000 (одній тисячі) гривень.

У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 22 грудня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомий, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, , місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Благовісна, 170.

Головуючий: О. В. Петренко