УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"17" грудня 2025 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Адамович О.Й., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до громадянина Республіки Польщі ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Стадника В.С. звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом та відповідно до змісту позовних вимог просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який було зареєстровано 11 березня 2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, серія НОМЕР_1 , актовий запис №283.

06.11.2025 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст.ст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема позивачу необхідно було: зазначити докази того, що відповідач будь-коли був зареєстрований та проживав в Україні; обґрунтувати та зазначити докази можливості застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 28 ЦПК України; обґрунтувати та документально підтвердити наявність підстав звернення саме до Корольовського районного суду міста Житомира; надати докази проживання сторін за межами України; надати докази надіслання відповідачу та/чи отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками.

Таким чином представнику позивача було надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви із усуненням недоліків зазначених в ухвалі суду.

14.12.2025 представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

На виконання ухвали суду про усунення недоліків, у вказаній заяві представник позивача обґрунтовує підсудність справи Корольовському районному суду м. Житомира посилаючись на ч. 2 ст. 28 ЦПК України та додає до заяви спільну заяву сторін як домовленість про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Частина 2 статті 28 ЦПК України передбачає, що за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Разом з тим, будь яких доказів, окрім зазначення в заяві на усунення недоліків останнього зареєстрованого місця проживання позивача, щодо зареєстрованого місця проживання чи перебування сторін в Україні представник позивача не надає, про що також було наголошено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Водночас представник позивача у заяві про усунення недоліків просить направити даний позов до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку ст. 29 ЦПК України, оскільки обидві сторони проживають за межами України. В підтвердження обставин проживання сторін за межами України представник позивача додає до заяви про усунення недоліків витяги з електронної візи.

Проте, додані до заяви про усунення недоліків витяги з електронної візи не є належними доказами на підтвердження перебування (проживання) сторін за межами України, оскільки такі документи не перекладені на державну мову.

Інших доказів перебування сторін за межами України матеріали справи не містять.

У зв`язку з тим, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що обидві сторони проживають за межами України, відсутні підстави для направлення справи судом до Верховного Суду для визначення підсудності за правилами статті 29 ЦПК України. Слід звернути увагу, що направлення справи в порядку ст.29 ЦПК України без належних доказів проживання сторін за кордоном (за умови відсутності постійного місця проживання в Україні) є підставою для відмови у визначенні підсудності з подальшим поверненням справи до суду першої інстанції, про що вказано в ухвалі Верховного Суду від 01.09.2025 року у справі № 641/4976/25. Тому виходячи з принципу процесуальної економії є доцільним належно підготувати документи в підтвердження проживання сторін за межами України на даній стадії. Крім того позивач не позбавлений права сомостійно звернутися з клопотанням про визначення підсудності згідно ст.29 ЦПК України.

Крім того, представником позивача не надано доказів надіслання відповідачу та/чи отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками, оскільки на підтвердження надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками надано копію опису вкладення до листа від 14.07.2025, адресованого ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 .

Суд повторює, що позовна заява не містить документального підтвердження, що відповідач будь-коли проживав за вказаною адресою та має (мав) зареєстроване місце проживання в Україні, а тому докази надсилання копії позовної заяви за вказаною адресою не можна вважати належним виконанням вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України.

Не можна вважати виконання вимог посилання представника позивача на надсилання копії позовної заяви на електронну пошту позивача та відповідача, оскільки будь-яких підтверджуючих даних, що така адреса належить, зокрема відповідачу не надано.

Акт прийому-передачі позову 06.10.2025 року не береться судом до уваги, оскільки не може підтверджувати отримання заяви в новій редакції від 14.12.2025 року та нових документів, які не були надані раніше.

Також суд звертає увагу, що позовна заява є цілісним документом, що подається до суду в письмовій (електронній) формі, яка, серед іншого, має містити повні відомості та інформацію, передбачену у пунктах 1-10 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, представнику позивача необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви в новій редакції з усуненими недоліками у формі окремого документа.

Слід зазначити, що подання представником позивача заяви про усунення недоліків від 14.12.2025 не може вважатися належним виконанням вимог ухвали суду від 06.11.2025, оскільки недоліки позовної заяви мали бути усунені саме у спосіб подання до суду належним чином оформленої позовної заяви, яка як цілісний процесуальний документ мала б відповідати усім вимогам, передбачених статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України, а не шляхом подання заяви про усунення недоліків з розміщенням у такій заяві тексту позовної заяви.

В ухвалі суду, якою позовну заяву позивача залишено без руху, роз`яснено наслідки неусунення позивачем недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі у встановлений судом строк.

Частиною третьою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи, що представник позивача не усунув недоліки позовної заяви у спосіб та у строки встановлені в ухвалі суду від 06.11.2025 про залишення позовної заяви без руху, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до громадянина Республіки Польщі ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. Й. Адамович