Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Теляєва К.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Дрюченко Олександр Сергійович, до Закарпатської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Дрюченко Олександр Сергійович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів Закарпатської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2024 вказану позовну заяву залишено без руху із зазначенням виявлених недоліків.

20.11.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2024 вказану позовну заяву залишено без руху із зазначенням виявлених недоліків.

02.12.2024 на виконання вказаної ухвали від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року, прийняти до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовна заява обґрунтована тим, що розпорядженням голови Закарпатської обласної ради від 09.10.2024 року №163-рд «Про звільнення директора КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради», звільнено ОСОБА_1 09 жовтня 2024 року з посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає, що вищезазначене розпорядження є незаконним та такими, що порушує права та свободи ОСОБА_1 , а тому підлягає скасуванню.

При цьому зазначає, що позивач, ОСОБА_1 , призначена на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради з 08 березня 2023 року, що підтверджується розпорядженням голови Закарпатської обласної ради №31-рд від 07.03.2023 року.

З того часу, ОСОБА_1 бездоганно виконувала свої посадові обов`язки, до дисциплінарної відповідальності не притягалася, стягнень не мала, натомість була нагороджена численними грамотами Закарпатської обласної ради, Закарпатської обласної державної адміністрації, Грамотою Верховної Ради України.

Рішенням Закарпатської обласної ради від 16.11.2023 № 978 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств у сфері охорони здоров`я Закарпатської обласної ради» вирішено припинити в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (), зокрема, Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради ().

При цьому позивач зазначає, що як встановлено Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради () є правонаступником усіх прав та обов`язків Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради.

Відповідно до п. 5.3. зазначеного рішення Закарпатської обласної ради, затверджено Статут Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради () у новій редакції. Згідно вказаного Статуту, в межах структури Відповідача 2 створюється та діє Філія «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів», яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Льва Толстого,13. Керівника Філії призначає керівник Відповідача 2, після погодження відповідної кандидатури власником (Відповідачем 1).

Як вказано у позовній заяві, в порушення п. 5.2 Рішення Закарпатської обласної ради, позивачку ОСОБА_1 , не попереджено про можливе звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач просить суд врахувати, що їй не запропоновано переведення на наявні вакантні посади у Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради.

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради на підставі п.1 ст.40, ч.1 ст. 42, 235 КЗпП України, п.3 ст. 62 Господарського кодексу України .

У позовній заяві вказано на те, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При цьому за твердженням позивача їй достеменно відомо, що в структурі Відповідача 2 були наявні вакантні посади, однак жодної із вакантних посад ОСОБА_1 запропоновано не було. Отже, відповідач зазначені вимоги закону не виконав, не запропонував ОСОБА_1 всіх наявних вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачці одночасно з попередженням про звільнення, вакансії, які були вільні станом на 09.10.2024 року та протягом всього періоду до її звільнення. Не перевірено чи відповідали ці посади кваліфікації, спеціальності, позивача.

Позивач зазначає, що у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Позивач зазначає, що у зв`язку незаконним звільненням, вона зазнала значної моральної шкоди. Щоденні думки та переживання позивачки про наслідки незаконного звільнення, втрати роботи та доходу, призвели до важкості виконання повсякденних обов`язків, переживань психологічного дискомфорту, тимчасової відірваності від активного соціального життя, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи. Заробітна плата була єдиним джерелом доходу позивачки, яка самостійно виховує та утримує малолітнього сина, та внаслідок незаконного звільнення позивачка втратила засоби до існування, що відповідно завдало їй душевних страждань та хвилювань.

Всі вищенаведені обставини, спровокували у позивачки погіршення стану здоров`я, внаслідок чого була змушена звернутись до лікаря. Позивач вважає, має місце наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких їй заподіяно шкоду. На переконання позивача, нею доведено, що завдання їй моральної шкоди, що підтверджується наданими доказами, що саме дії відповідача призвели до душевних страждань, погіршення здоров`я, інших немайнових втрат. А тому, вважає співмірним та обґрунтованим розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із відповідача 10 000,00 гривень.

При обґрунтуванні позовної заяви, позивач покликається на ч.2 ст.19, ст. 43, ст. 56 Конституції України, ст. 5-1, ч.1 ст.21,ч.2 ст. 2, ст. 22, ч.1 ст. 40, пп.1,2,6 ч. 2 ст. 40, ч.ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України, постанову Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, постанову Верховного суду України від 01квітня 2015 року у справі №6-40цс15, ст. 13, ч.2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, п. 19 Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4,ч.1 ст. 270 ЗУ «Про оплату праці», 1167 ЦК України.

Позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної ради від 09.10.2024 року №163-рд «Про звільнення директора КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради»; поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді керівника Філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради із 10.10.2024 року; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )на посаді керівника Філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць; стягнути з Закарпатської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 000,00 грн. моральної коди.

20.11.2024 представником позивача долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору та довідки ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування.

23.12.2024 від представника відповідача Закарпатська обласна рада надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають задоволенню. Так, у відзиві вказано на те, що:

Позивач із 08 березня 2023 по 09 жовтня 2024 працювала на посаді директора Комунального некомерційного підприємства «обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради. Рішенням Закарпатської обласної ради від 16.11.2023 № 978 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств у сфері охорони здоров`я Закарпатської обласної ради» вирішено припинити в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992156),зокрема, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992162).

Представник відповідача зазначає, що листом від 04.12.23 № 01.1-05/633 обласна рада в межах повноважень власника комунальних закладів охорони здоров`я попередила Позивача про майбутнє вивільнення із посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради у зв`язку із припиненням діяльності такого підприємства як юридичної особи після спливу двох місяців з дня отримання цього попередження, але не пізніше дня державної реєстрації припинення підприємства відповідно до статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України.

У відзиві зазначено, що вказаним повідомленням Позивача було також поінформовано про можливість його подальшого працевлаштування у Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради після затвердження його структури та штатного розпису та наявності вакансії за відповідною посадою. Вказане повідомлення було надіслано на поштову адресу КНП «обласний госпіталь ветеранів війни» 07.12.2023. Копія повідомлення та копія квитанції про поштове відправлення 595 представником відповідача додано до відзиву.

Розпорядженням обласної ради від 09.10.2024 № 163-рд Позивач була звільнена із посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради.

16.10.2024 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради.

Розпорядження обласної ради від 09.10.2024 № 163-рд Позивач отримала 10.10.2024, що підтверджується належним чином завіреною копією відповідної сторінки розносної книги. Таким чином, вважає, що звільнення Позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки Позивач була завчасно попереджена про наступне вивільнення.

У результаті реорганізації посада директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради фактично скорочувалася, а тому рівнозначну обласна рада запропонувати Позивачу не мала змоги.

Водночас повноваження щодо затвердження штатного розпису Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради, укладення із працівниками цього підприємства трудових договорів належить до повноважень директора підприємства. Це підтверджується нормами чинного на момент виникнення спірних відносин Статуту Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради, затвердженого рішенням обласної ради № 1039 від 21.03.2024, копія якого додається до відзиву, а саме пп. 6.9.10 та 8.2 вказаного Статуту.

Представник відповідача зазначає, що у зв`язку із тим, що установчими документами Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» передбачено, що керівника філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» призначає керівник Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака», обласна рада в межах наданих їй повноважень власника, не може виконати позовну вимогу про поновлення Позивача на посаді керівника Філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради.

При цьому у відзиві вказано на те, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

На переконання відповідача, позивач не наводить жодних підстав, які можуть слугувати підтвердженням вимоги про відшкодування їй моральної шкоди.

Окрім того, відповідач вказує на те, що копія розпорядження обласної ради № 163-рд від 09.10.2024 вручена Позивачу 10.10.2024, що підтверджується особистим підписом Позивача у розносній книзі. Відповідно до відомостей автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що Позивач звернувся із цим позовом до Ужгородського міськрайонного суду 11.11.2024. Так відповідач вважає, що строк звернення Позивача до суду про вирішення трудового спору такої категорії сплив 10.10.2024 відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №751/1198/18 (провадження №61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі №204/1724/20 (провадження №61-18714св20), від 08 травня 2024 року у справі №593/1161/21 (провадження №61-14077св23).

У відзиві представник відповідача Закарпатської обласної ради, покликається на положення пп. 1,2,і 6 ч.2 ст. 40, ст. 49-2, 233 ст. 237-1 КзпП, постанову Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №758/2190/23, ч.2 ст. 23, ч.1 ст. 1167ЦК України,ст.ст. 81,76,77 ЦПК України.

Представник Закарпатської обласної ради просить суд: у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити; розгляд справи № 308/18185/24 провести у судовому засіданні із повідомленням та викликом сторін.

Ухвалою суду від 30.12.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ - Сигидін Олега Ігоровича про проведення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Дрюченко Олександр Сергійович, до Закарпатської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, у судовому засіданні із повідомленням та викликом сторін, - відмовлено.

Від представника відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради, відзиву на позовну заяву не надходило, жодних клопотань чи заяв ним не подано.

На адресу суду інших заяв, пояснень, клопотань від сторін по справі не надходило.

Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи розпорядження голови Закарпатської ОР В. Чубірки, від 07.03.2023 №31-рд ОСОБА_1 , призначена на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради з 08 березня 2023 року та трудовою книжкою серії НОМЕР_2 (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно розпорядження, позивача призначено на вказану посаду до призначення директора зазначеного закладу у визначеному законодавством порядку, але не довше ніж 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

У п.2 розпорядження вказано на укладення контракту із директором Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради ФУЩИЧ Вікторією Юріївною на термін з 8 березня 2023 року до призначення директора зазначеного закладу у порядку, визначеному законодавством України та установчим документом закладу, але не довше ніж на 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Рішенням Закарпатської обласної ради від 16.11.2023 № 978 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств у сфері охорони здоров`я Закарпатської обласної ради» (копія міститься в матеріалах справи) вирішено припинити в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (), зокрема, Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради (). Встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради () є правонаступником усіх прав та обов`язків Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради.

Так, у п. 5.2 зазначено «Попередити керівників комунальних некомерційних підприємств, зазначених у пункті 1, про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

У п. 5.3. зазначено «Затвердити Статут Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради () у новій редакції.

Листом від 04.12.23 № 01.1-05/633 обласна рада в межах повноважень власника комунальних закладів охорони здоров`я попередила ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення із посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради у зв`язку із припиненням діяльності такого підприємства як юридичної особи після спливу двох місяців з дня отримання цього попередження, але не пізніше дня державної реєстрації припинення підприємства відповідно до статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України. Вказаним повідомленням Позивача було також поінформовано про можливість його подальшого працевлаштування у Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради після затвердження його структури та штатного розпису та наявності вакансії за відповідною посадою.

Копія вказаного листа додана до відзиву на позовну заяву.

Окрім того, до відзиву додано також підтвердження направлення поштою вказаного листа на поштову адресу КНП «обласний госпіталь ветеранів війни» 07.12.2023, а саме : копію рекомендованого повідомлення поштового відправлення 595 на якому міститься підпис про його одержання.

Розпорядженням обласної ради від 09.10.2024 № 163-рд ОСОБА_1 , була звільнена із посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради.

Зі змісту розпорядження вбачається, що відповідно до пункту 18 частини 6 статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення обласної ради від 16.11.2023 № 978 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств у сфері охорони здоров`я Закарпатської обласної ради», рішення обласної ради від 16.11.2023 № 945 «Про повноваження голови Закарпатської обласної ради VIII скликання», підпункту 3 пункту 24 Контракту від 08 березня 2023 № 4, позивача 9 жовтня 2024 року з посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України.

Також вказаним рішенням достроково припинено дію Контракту з ОСОБА_1 від 08 березня 2023 року № 4.

Розпорядження обласної ради від 09.10.2024 № 163-рд Позивач отримала 10.10.2024, що підтверджується належним чином завіреною копією відповідної сторінки розносної книги (міститься в матеріалах справи).

Рішенням Закарпатської обласної ради від 21.03.2024 №1039 затверджено Статут Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992156) у новій редакції (копія рішення та статуту наявна в матеріалах справи).

Згідно затвердженого статуту

П. 6.9.10. визначає і за попереднім погодженням із Галузевим органом управління, затверджує організаційну структуру та штатний розпис Підприємства, а також визначає умови оплати праці працівників Підприємства. Приймає рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників Підприємства, а також інші, передбачені законодавством про працю, рішення у сфері трудових відносин, укладає контракти з лікарями, трудові договори з іншими працівниками Підприємства. Забезпечує раціональний добір кадрів, дотримання працівниками Підприємства правил внутрішнього трудового розпорядку. Створює умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників Підприємства згідно із затвердженим в установленому порядку штатним розписом;

Розділ 8

П.8.1. Структура Підприємства, порядок внутрішньої організації роботи та сфери діяльності структурних підрозділів Підприємства затверджуються керівником Підприємства за попереднім погодженням із Галузевим органом управління.

П.8.2. Для забезпечення виконання мети, що стоїть перед Підприємством, в межах структури Підприємства створюється та діє філія «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» (далі - Філія), яка розташована за адресою: 88018 м. Ужгород, вул. Л.Толстого,13.

Філія діє на підставі Положення, затвердженого керівником Підприємства та погодженого Власником в особі голови обласної ради або його заступника відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Керівника Філії призначає Керівник Підприємства після погодження відповідної кандидатури Власником в особі голови обласної ради або його заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

П. 8.3. Функціональні обов`язки та посадові інструкції працівників Підприємства затверджуються керівником.

П. 8.4. Штатну чисельність Підприємства керівник визначає на власний розсуд та погоджує із Галузевим органом управління відповідно до фінансового плану та (або) кошторису Підприємства, затверджених у порядку, встановленому законодавством України та цим Статутом, із урахуванням відповідних ліцензійних умов, а також необхідності створення умов для забезпечення доступності та якості медичної допомоги.

П. 8.5. Підприємство може створювати в своїй структурі відокремлені підрозділи. Відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого керівником Підприємства.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб…

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, ….особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України…

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників…

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації)…

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України (в ред.. на час правовідносин), згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з частиною другою статті 65 ГК України (в ред.. на час правовідносин) власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від30 вересня 2021 року у справі №462/1930/19, провадження № 61-1981св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Відповідно до ст. 78 Господарського кодексу України (в ред.. на час правовідносин), комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом Місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Найменування комунального унітарного підприємства повинно містити слова "комунальне підприємство" та вказівку на орган місцевого управління до сфери управління якого входить дане підприємство.

Виходячи з положень ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України (в ред.. на час правовідносин), роботодавець має право відповідно до пункту 1статті 40 КЗпП Українизвільнити працівника у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за пункту 1 статті 40 КЗпП України. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи. Ухвалення рішення про зміни в організації виробництва і праці або про скорочення чисельності і штату працівників належить до повноважень керівника підприємства. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 451/706/18)

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

У даному випадку судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Закарпатської обласної ради від 16.11.2023 № 978 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств у сфері охорони здоров`я Закарпатської обласної ради» вирішено припинити в результаті реорганізації шляхом приєднаннядо Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992156),зокрема, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992162).

Так, в подальшому позивача листом від 04.12.23 № 01.1-05/633 обласна рада в межах повноважень власника комунальних закладів охорони здоров`я попередила про майбутнє вивільнення із посади директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради у зв`язку із припиненням діяльності такого підприємства як юридичної особи після спливу двох місяців з дня отримання цього попередження, але не пізніше дня державної реєстрації припинення підприємства відповідно до статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України.

Вказаним повідомленням Позивача було також поінформовано про можливість його подальшого працевлаштування у Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради після затвердження його структури та штатного розпису та наявності вакансії за відповідною посадою.

На підтвердження чому, до відзиву представником відповідача Закарпатської обласної ради додано копію повідомлення та рекомендоване повідомлення про вручення листа, із відміткою про його отримання (штрихкод поштового відправлення 595).

Поряд із цим позивачем, її представником відповідь на відзив не подано, та вказані доводи сторони відповідача не спростовано.

Вказане свідчить про належне повідомлення позивача про її майбутнє вивільнення.

Таким чином, наведене спростовує доводи позивача про те, що в порушення п. 5.2 Рішення Закарпатської обласної ради, позивачку ОСОБА_1 , не попереджено про можливе звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

З приводу доводів щодо того, що позивачці достеменно відомо, що в структурі Відповідача 2 були наявні вакантні посади, однак жодної із вакантних посад відповідачем ОСОБА_1 запропоновано не було, а тому відповідач вимоги закону не виконав, оскільки не запропонував ОСОБА_1 всіх наявних вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачці одночасно з попередженням про звільнення, вакансії, які були вільні станом на 09.10.2024 року та протягом всього періоду до її звільнення. Не перевірено чи відповідали ці посади кваліфікації, спеціальності, позивача, суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що станом на 09.10.2024 року та протягом всього періоду до її звільнення у структурі Відповідача 2 були наявні вакантні посади, та що жодної із вакантних посад ОСОБА_1 не запропоновано.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові від 09.06.2021 року у справі №444/372/20 сам лише факт не запропонування роботодавцем працівнику певної вакантної посади за умови, що позивач не зміг би обійняти її відповідно до кваліфікаційних вимог цієї посади, не може свідчити про те, що роботодавцем було порушено вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача. Судами має бути встановлено, що посаду яку не було запропоновано працівнику реально могла бути ним зайнята, оскільки у протилежному випадку скасування наказу про звільнення лише з цих підстав буде необґрунтованим та свідчитиме про формалізм щодо тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Окрім того, положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суд зазначає, що відбулася реорганізація, та згідно з рішенням Закарпатської обласної ради від 16.11.2023 № 978 «Про реорганізацію комунальних некомерційних підприємств у сфері охорони здоров`я Закарпатської обласної ради» вирішено припинити в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992156),зокрема, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992162).

В подальшому згідно рішення Закарпатської обласної ради від 21.03.2024 №1039 затверджено Статут КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАКАРПАТСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ ІМЕНІ АНДРІЯ НОВАКА» ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ (нова редакція), згідно якого:

6.9.10. визначає і за попереднім погодженням із Галузевим органом управління, затверджує організаційну структуру та штатний розпис Підприємства, а також визначає умови оплати праці працівників Підприємства. Приймає рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників Підприємства, а також інші, передбачені законодавством про працю, рішення у сфері трудових відносин, укладає контракти з лікарями, трудові договори з іншими працівниками Підприємства. Забезпечує раціональний добір кадрів, дотримання працівниками Підприємства правил внутрішнього трудового розпорядку. Створює умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників Підприємства згідно із затвердженим в установленому порядку штатним розписом;

8.1. Структура Підприємства, порядок внутрішньої організації роботи та сфери діяльності структурних підрозділів Підприємства затверджуються керівником Підприємства за попереднім погодженням із Галузевим органом управління.

8.2. Для забезпечення виконання мети, що стоїть перед Підприємством, в межах структури Підприємства створюється та діє філія «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» (далі - Філія), яка розташована за адресою: 88018 м. Ужгород, вул. Л.Толстого,13.

Філія діє на підставі Положення, затвердженого керівником Підприємства та погодженого Власником в особі голови обласної ради або його заступника відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Керівника Філії призначає Керівник Підприємства після погодження відповідної кандидатури Власником в особі голови обласної ради або його заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

8.3. Функціональні обов`язки та посадові інструкції працівників Підприємства затверджуються керівником.

8.4. Штатну чисельність Підприємства керівник визначає на власний розсуд та погоджує із Галузевим органом управління відповідно до фінансового плану та (або) кошторису Підприємства, затверджених у порядку, встановленому законодавством України та цим Статутом, із урахуванням відповідних ліцензійних умов, а також необхідності створення умов для забезпечення доступності та якості медичної допомоги. 8.5. Підприємство може створювати в своїй структурі відокремлені підрозділи. Відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого керівником Підприємства.

Вказане свідчить про те, відбулося припинення в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992156),зокрема, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради (код ЄДРПОУ - 01992162). При цьому у складі Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» створюється та діє філія «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» (далі - Філія), яка розташована за адресою: 88018 м. Ужгород, вул. Л.Толстого,13.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15 та Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 755/3972/17-ц.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Суд приходить до висновку, що Закарпатська обласна рада, є роботодавцем тільки для керівників комунальних підприємств, установ та закладів, що є об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області (в тому числі і для керівників комунальних некомерційних підприємств), тому вона не мала (не має) повноважень пропонувати наявні вакансії позивачу у вказаних ним підприємствах, оскільки рішення щодо прийняття на роботу працівників таких підприємств вирішують виключно їх керівники.

Вказана позиція кореспондується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30 червня 2021 у справі № 591/3154/19, який розглядав подібний спір щодо звільнення керівника комунальної установи, яку було реорганізовано шляхом приєднання до іншої комунальної установи.

Таким чином, Закарпатська обласна рада, не уповноважена була пропонувати позивачу вакантні посади в комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» оскільки прийняття і звільнення працівників останнього належить до повноважень керівника комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака». Закарпатська обласна рада є роботодавцем виключно для керівників комунальних установ та підприємств, а не для працівників цих установ та підприємств.

Таким чином, суд не може погодитися з доводами позивача про порушення відповідачами вимог ст. 49-2 КЗпП України, а саме, що позивачу не було запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади, які з`явилися протягом двох місяців і які існували на день звільнення, з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду позивача.

З огляду на викладене, доводи позивача про порушення відповідачем вимог частини першої статті 49-2 КЗпП України є необґрунтованими. У результаті реорганізації посада директора Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради фактично скорочувалася, а тому рівнозначну обласна рада запропонувати Позивачу не мала змоги. При цьому, установчими документами Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» передбачено, що керівника філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» призначає керівник Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака».

Враховуючи ту обставину, що при реорганізації КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради» було повне скорочення посади директора без збереження рівнозначних посад по відношенню до посади, яку обіймав позивач, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України в даному випадку не застосовується, оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду в іншому підприємстві яке є правонаступником.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Судувід 19 травня 2021 року у справі № 310/9294/18 (провадження № 61-16809св20),від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15 (провадження № 61-37686св18),від 29 вересня 2022 року у справі № 359/2467/20 (провадження № 61-8055св22),від 06 листопада 2024 року у справі № 455/694/23 (провадження № 61-5350св24).

Крім того, незаконність свого звільнення позивач пов`язує із порушеним вимог ст. 43 КЗпП України, а саме проведення його звільнення без попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Так, відповідно до ст.43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації, а також припинення трудового договору з домашнім працівником з ініціативи роботодавця відповідно до статті 173-6 цього Кодексу), 2-5, 7 статті 40і пунктами 2 і 3 статті41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся роботодавець.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Роботодавець має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено роботодавцем без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Разом з тим, 24 березня 2022 року набув чинності Закон України №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 вказаного Закону, у період дії воєнного стану нормист.43 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації) не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Таким чином, виходячи зі вищезазначеного, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ч.1ст. 40 КЗпП України, у воєнний час може бути проведено без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації (надалі - ППО), членом якої є працівник, за виключенням звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Крім того згідно вимог ст. 43-1 КЗпП України, визначено можливість розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, зокрема у випадку звільнення керівника підприємства установи, організації.

За таких обставин доводи позивача в часині порушення відповідачами в процесі його звільнення норм ст. 43 КЗпП України є безпідставними.

При цьому позивач не вказує чи був він членом такої профспілкової організації та чи така профспілкова організація була створена в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради» будь яких доказів щодо цього не надано суду.

Суд вважає за необхідне також вказати на те, що звертаючись із вказаним позовом до суду позивач просить поновити її на посаді, визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної ради від 09.10.2024 року №163-рд «Про звільнення директора КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради» та поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді керівника Філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради із 10.10.2024 року.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно із частини 6 статті 265 ЦПК України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення), в даному разі проведення припинення Комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статей 235, 240-1 КЗпП України.

Разом з тим, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції інших осіб, а саме поновити позивача на роботі у новоствореній юридичній особі та на посаді яку фактично позивач не обіймала.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання призначення певної особи на посаду в установі належить до компетенції власника, який укладає трудовий договір із працівником, а тому є саме дискреційним повноваженням відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради, відповідно до положень Статуту. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі N 755/3495/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі N 823/5365/15, 11 червня 2020 року у справі N 804/4143/16.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було дотримано відповідачем Закарпатська обласна рада.

Суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування розпорядження голови Закарпатської обласної ради від 09.10.2024 року №163-рд «Про звільнення директора КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» Закарпатської обласної ради».

Оскільки, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для скасування зазначеного розпорядження про звільнення позивача, відтак не підлягають задоволенню і вимоги, щодо поновлення на посаді керівника Філії «Центр здоров`я та реабілітації ветеранів» Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради із 10.10.2024 року та стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та трудового законодавства України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

На підставі наведеного вище, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Позивач, від сплати судового збору за позовною вимогою про поновлення на роботі звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» та таку при поданні позову не оплачував, а тому вказані витрат слід віднести на рахунок Держави.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідачів не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позову, оскільки судом в позові відмовлено повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 129, 131, 141, 223, 247, 249, 255, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Дрюченко Олександр Сергійович, до Закарпатської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1: Закарпатська обласна рада, тел. 14; адреса 88000, м. Ужгород, пл. Народна,4; .

Відповідач 2: Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради, тел. 51; адреса 88000, м. Ужгород, вул.

Капушанська,22; .

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.