УХВАЛА

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 754/3531/25

провадження № 61-14957зно25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. від участі у розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 10 грудня

2025 року за нововиявленими обставинами у справі позовом ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голови Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

21 липня 2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня

2025 року залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня

2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди визнано неподаною та повернуто особі, що її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду (провадження № 61-12797ск25).

28 листопада 2025 року на електронну адресу Верховного Суду надійшла скріплена електронним цифровим підписом заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами, у якій заявник висловив недовіру колегії суддів у складі: Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід суддів Верховного Суду: Ситнік О. М.,

Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. передано для вирішення зазначеного питання

у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді (провадження № 61-14957зно25).

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року у задоволенні заяви

ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. відмовлено (провадження № 61-14957зно25).

12 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду

від 27 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами повернуто судді

Ситнік О. М. для її вирішення.

11 грудня 2025 року на офіційну електронну адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення, а саме ухвали Верховного Суду від 10 грудня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду

від 11 грудня 2025 року справу № 754/3531/25 (провадження № 61-14957зно25) призначено судді-доповідачеві: Ситнік О. М., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М.

У змісті «заяви про перегляд судового рішення (це с/рішення від 10.12.2025 року Касаційного цивільного суду (надалі - КЦС) там істотні для справи обставини, що не були встановлені судом)» висловлено недовіру суддям Ситнік О. М., Ігнатенку В. М. та Фаловській І. М., а також заперечення проти того, щоб ці судді розглядали та вирішували заяву ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенку В. М. та Фаловській І. М. визнано необґрунтованим. Заяву про відвід передано для вирішення судді, визначеному

у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 22 грудня 2025 року заяву про відвід суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенка В. М. та Фаловської І. М. передано для вирішення судді Коломієць Г. В.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу,

і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

У частині першій статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів

в неупередженості або об`єктивності судді. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони

з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. У частині четвертій статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

У заяві про відвід суддів Верховного Суду підставою відводу ОСОБА_1. зазначає наступне (дослівно мовою оригіналу): «Я вищевказаним суддям не довіряю (підстави вагомі) - і це моє право (ст. 21 КУ) з яким ви зобов`язані рахуватись, бо це право вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ - це і є конституційним принципом «Верховенства права» (це я пишу для того щоб вони не розглядали цю заяву - мається на увазі вищевказані судді)… це буде наочний злочин, якщо знову ці ж судді будуть розглядати і вирішувати цю заяву. Вам це зрозуміло?».

Вивчивши заяву про відвід та матеріали касаційного провадження, вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенка В. М. та Фаловської І. М. від участі

у розгляді справи № 754/3531/25, оскільки заява про відвід не містить визначених законом підстав для відводу суддів.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (BELUKHA v. UKRAINE N 33949/02, § 49 - 52).

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що судді Ситнік О. М., Ігнатенко В. М. та Фаловська І. М. виявляли особисту заінтересованість або вчиняли будь-які незаконні дії. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді.

Доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви

у неупередженості та об`єктивності суддів Верховного Суду Ситнік О. М.,

Ігнатенка В. М. та Фаловської І. М., а є лише незгодою заявника із прийнятими судовими рішеннями, а тому не є підставою для відводу суддів.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

За таких підстав, заявлений відвід є необґрунтованим.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. від участі у розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 10 грудня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі позовом ОСОБА_1 до Голови Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць