Справа № 331/4127/25
Провадження № 2-о/331/387/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» грудня 2025 р. м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Антоненко М.В. при секретарі Мироненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності архівної довідки, заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому архівної довідки від 05 листопада 2024 року №179/1/11175, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України на ім`я « ОСОБА_2 ».

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення мені пенсії по інвалідності. Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області за результатами чого було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії №68 від 05.06.2025 року. Підставою для відмови стала відсутність необхідного стажу, який дає право на пенсію.

За доданими ним документами до страхового стажу не було зараховано період проходження військової служби з 01.07.2000 по 30.04.2004 відповідно до архівної довідки про грошове забезпечення від 05.11.2024 №179/1/11175 виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, оскільки в довідці прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_3 », що не відповідає його паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Наведена розбіжність у написанні прізвища між наданою довідкою та паспортними даними є очевидною технічною помилкою, яка виникла з об`єктивних та незалежних від нього причин. Зокрема, в умовах військової служби, особливо в період початку 2000-х років, ведення облікової документації часто супроводжувалося формальним підходом, неточностями в транслітерації та написанні кириличних літер, зокрема «о» та «а», які мають схожість у звучанні та візуальному сприйнятті, що призводило до змішування при заповненні анкетних даних. Аналогічна ситуація стосується і літер «е» та «є», які в усному мовленні можуть звучати подібно, а в письмових документах часто плуталися, особливо якщо інформація вносилася зі слів особи або на підставі попередніх внутрішніх військових документів без звірки з паспортними даними. У сукупності такі незначні розбіжності свідчать не про наявність різних осіб, а про типову технічну помилку в персоналізації документів у військовій сфері того періоду.

В даному випадку, як вбачається з довідки про проходження служби, прізвище, ім`я та по батькові були зазначені на підставі наказів командира в/ч НОМЕР_1 по стройовій частині, а не шляхом звірки з офіційними паспортними документами. Це пояснюється тим, що книги алфавітного обліку офіцерів в/ч НОМЕР_1 за період з січня 1981 року, а також документи в/ч НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_3 ) (окрім фінансових документів), не надходили на зберігання до Головного державного архіву Міністерства оборони України, що суттєво ускладнює перевірку повноти та точності даних.

Незважаючи на зазначене, зміст довідки, інші персональні ідентифікаційні дані, а саме: період служби, підписи та реквізити посадових осіб, номер та дата складання документа однозначно вказують на те, що йдеться саме про нього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До того ж, згідно з відомостями на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 (у тому числі в/ч НОМЕР_2 / в/ч НОМЕР_3 ) за відповідний період, у списках значиться особа з прізвищем « ОСОБА_1 » (при цьому ініціали не були розшифровані, що є типовою практикою бухгалтерського оформлення, але збігаються з його ініціалами). Це додатково підтверджує, що всі дані у сукупності ідентифікують саме його як особу, що проходила службу в зазначеній військовій частині у відповідний період, і на чию користь оформлена довідка.

Вищезазначений період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.07.2000 по 30.04.2004 підтверджується сукупністю офіційних документів, які мають юридичну силу та належать до первинної облікової військової документації. Зокрема, свідоцтвом про хворобу від 02 лютого 2004 року, виданим військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 , вказано на його перебування на військовій службі саме у вказаний період. Це свідоцтво є офіційним медичним документом, оформленим у процесі проходження служби та медичного обстеження, і містить його персональні дані, включаючи прізвище, ім`я, по батькові та рік народження, що дозволяє ідентифікувати його як військовослужбовця.

Крім того, його військовий квиток серії НОМЕР_5 також містить записи про проходження служби із зазначенням відповідних дат, військового звання, облікових спеціальностей та інших відомостей, які узгоджуються із даними, наведеними у спірній довідці. Цей документ є безпосереднім джерелом підтвердження статусу військовослужбовця та має визнану доказову силу згідно з положеннями чинного законодавства.

У сукупності ці документи підтверджують, що він, ОСОБА_1 , фактично проходив військову службу у вказаний період, а отже, сумніви щодо належності відповідної довідки про проходження служби є безпідставними.

На даний час в нього немає можливості надати письмові пояснення або свідчення осіб, які могли б підтвердити факт служби, оскільки з моменту її завершення пройшло понад 20 років. З колегами по службі він не підтримував зв`язок, тому знайти таких свідків або звернутися до них за підтвердженням не є можливим.

Внесення виправлень до вже виданої довідки або отримання нової, із зазначенням правильного написання його прізвища відповідно до паспортних даних, є неможливим з об`єктивних причин, не залежних від нього. Так, згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_2 на його звернення від 19 травня 2025 року, було здійснено запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо наявності його особової справи.

У відповідь на запит, листом від 12 травня 2025 року за №1385/1012, повідомлено, що особова справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була знищена відповідно до Акта від 24.02.2022 №101/1003 "Про вилучення для знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду". Отже, жодного офіційного документа, який би міг слугувати підставою для внесення змін до довідки або її повторного формування, наразі не існує, що фактично унеможливлює усунення технічної помилки в адміністративному порядку. У зв`язку з цим встановлення факту належності документа саме йому можливе лише в судовому порядку.

Прізвище « ОСОБА_4 » зазначено у свідоцтві про народження, виданому на його ім`я, що повністю відповідає прізвищу, вказаному в паспорті громадянина України. Це свідоцтво є первинним докумен том, що підтверджує його анкетні дані з моменту народженії і в сукупності з чинним паспортом однозначно ідентифікує його як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, офіційні документі цивільного стану підтверджують правильне написання прізвища, що ще раз доводить наявність технічної помилки у військовій довідці, оформленій на ім`я « ОСОБА_3 ».

Встановлення зазначеного факту має вирішальне значення для реалізації його конституційного права на соціальне забезпечення, гарантованого ст. 46 Конституції України, і є підставою для перерахунку страхового стажу відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.

Ухвалою судді Олександрівського районного суд міста Запоріжжя від 28.07.2025 р. відкрито провадження по вказаній справі.

12.08.2025 р. до суду від представника Головного управління Пенсійної фонду України в Донецькій області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій.

Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

За принципом екстериторіальності звернення опрацьовано спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами опрацювання заяви ОСОБА_1 про призначення від 28.05.2025, винесено рішення про відмову в призначені пенсії по інвалідності від 05.06.2025 № 68.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України №1058-IV при досягненні віку від 46 років до досягнення особою 48 років включно становить 11 років.

Страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду України за нормами пункту 2 статті 24 Закону України №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж Заявника на дату звернення становить 07 років 11 місяців 14 дні.

Вік Заявника на дату звернення - 48 років 11 місяць 00 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період проходження військової служби з 01.07.2000 по 30.04.2004 згідно довідки про грошове забезпечення від 05.11.2024 №179/1/11175, оскільки в довідці прізвище заявника « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Заявник не працює.

Отже, вказана обставина (належність Заявнику страхового стажу за визначений період) за своїм змістом складав юридичний факт, від настання (доведеності) якого у Заявника виникає право на пенсійне забезпечення.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Приписами статті 56 Закону України № 1788-ХІ від 05 листопада 1991 року «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України № 1788-ХІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про

Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, законом чітко передбачено порядок заповнення трудової книжки, внесення до неї відповідних записів та змін, а саме всі необхідні дії щодо трудової книжки вчиняє роботодавець, тому лише у тому разі, коли роботодавець не виконав свого обов`язку щодо ведення трудової книжки працівника належним чином, або відмовив у зміні записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, то у такому випадку у суду виникнуть підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Підставою звернення із заявою про встановлення факту, належності архівної довідки є те, що ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до трудового стажу певний період. Не зараховано - період проходження військової служби з 01.07.2000 по 30.04.2004 згідно довідки про грошове забезпечення від 05.11.2024 №179/1/11175, оскільки в довідці прізвище заявника « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Заінтересованою особою у цій справі Заявник визначив Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - суб`єкт владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства.

З огляду на зміст заяви, звертаючись до суду Заявник обґрунтовував вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення саме відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного 11 років страхового стажу.

Вимога Заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у нього підстав для призначення пенсії і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. За таких обставин спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 336/1272/19, в якій зазначено, що «порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачає можливість лише встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім`я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В усіх інших випадках підтвердження наявного трудового стажу здійснюється підрозділами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, яке (рішення) може бути предметом оскарження у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду».

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 363/1099/21 вказував, що «у судовому порядку не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України в позасудовому порядку, відмова цього органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 947/14019/20 викладено висновок про те, що «встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18) та від 10 червня 2020 року у справі № 347/576/18 (провадження № 61-45995св18).

Отже, факт, про встановлення якого просить Заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України також передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами Заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, виходячи із ( системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих обставин справи, вимоги заявника ОСОБА_1 про встановлення факту належності архівної довідки підлягають залишенню без розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійної фонду України в Донецькій області в судовому засіданні письмові пояснення підтримала, просила суд відмовити в заяві ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 293 ЦК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайпових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

Відповідно до ч.2 ст.316 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 28.05.2025 за призначенням пенсії по інвалідності відповідно статті 32 Закону України № 1058-IV від 9 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 05.06.2025 № 68 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 . У рішенні про відмову зазначено, що вік заявника на дату звернення - 48 років 11 місяць 00 днів. Заявник не працює. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період проходження військової служби з 01.07.2000 по 30.04.2004 згідно довідки про грошове забезпечення від 05.11.2024 №179/1/11175, оскільки в довідці прізвище заявника « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Отже, відмова у призначенні пенсії вмотивована відсутністю необхідного страхового стажу 11 років. (а.с.11)

В судовому засіданні вивчено та оголошено архівну довідку про грошове забезпечення від 05.11.2024 №179/1/11175 видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, в якій зазначено прізвище заявника як « ОСОБА_3 », що не відповідає його паспортним даним « ОСОБА_4 ». (а.с.12)

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Малинським РВ УМВС України в Житомирській області від 30.09.1996 року, прізвище, ім`я по батькові заявника вказано як « ОСОБА_1 » (українською мовою), та « ОСОБА_5 » (російською мовою) (а.с.5-8).

Також, прізвище, ім`я по батькові заявника (українською мовою), правильно вказано в наступних документах:

Свілоцтво про народження Серії НОМЕР_7 . (а.с.18)

Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера. (а.с.9)

Довідка від 13.05.2024 р.про взятя на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с.10)

Свідоцтво про хворобу № 33/716. (а.с.13)

Військовий квіток серії НОМЕР_5 . (а.с.14-16)

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи зникнення безвісти в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Згідно листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

На перконання суду, вимоги представника заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне, оскільки з заяви вбачається спір про право, - право заявника на отримання пенсії, є безпідставним, оскільки заявником ставиться питання лише про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу, що прямо передбачено пунктом 26 зазначеної вище постанови.

При цьому, суд не вирішує питання про право заявника на пенсію, оскільки вирішення цього питання є дискреційним повноваженням ПФУ.

При прийняті рішення суд прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 198/623/18.

Внесення виправлень до вже виданої довідки або отримання нової, із зазначенням правильного написання прізвища ОСОБА_1 відповідно до паспортних даних, є неможливим з об`єктивних причин. Так, згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.05.2025 р., особова справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була знищена відповідно до Акта від 24.02.2022 №101/1003 "Про вилучення для знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду". (а.с.17)

Встановлення факту належності вказаних документів для заявника має юридичне значення, оскільки наявність розбіжність в архівній довідці, позбавляє його можливості скористатися своїм законним правом на призначення пенсії по інвалідності.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити заяву та встановити юридичний факт того, що архівна довідка від 05 листопада 2024 року №179/1/11175, видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, належить саме заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності архівної довідки, заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) архівної довідки від 05 листопада 2024 року № 179/1/11175, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України на ім`я « ОСОБА_2 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко