Справа 205/9976/25
Провадження 2/206/2967/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.

за участі секретаря Тимченко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі позивач, ТОВ «Свеа Фінанс»), через систему «Електронний суд», звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 26465,87 гривень, судові витрати в розмірі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.10.2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. При цьому на картковий рахунок Відповідача, було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено вказаним договором.

На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав у повному обсязі. Однак Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Таким чином сума заборгованості по кредиту та процентам у строк, передбачена договором Відповідачем погашена не була, чим вона суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість на загальну суму 26465,87 грн..

Далі позивач зазначає, що 20.09.2024 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 01.02-24/24, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «ОТП Банк» передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору Факторингу № 01.02-24/24 від 20.09.2024 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором № від 31.10.2019 року (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 26465,87 грн. 87 коп., що складається з 12400 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по відсотках і комісії 14065,87 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 26465,87 грн., а також, судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилася,про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. В матеріалах справи міститься конверт повернутий поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та оголошення про дату, час та місце розгляду справи, розміщене на сайті Судової влади України.

Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст.280ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.

Ухвалою суду від 03.10.2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 31.10.2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової заяви Відповідачем на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Підписанням такої заяви відповідач погодилася із тим, що така заява разом із Правилами користування карткою, Інформаційним листком, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Також Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтвердив, що: 1) банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством що захищає права споживачів; 2) з Договором, Правилами, Інформаційним листком, тарифами банку/ тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений та згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 3) отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок (у разі оформлення кредиту та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна для користування банківськими послугами та ін.

Згідно умов вказаного договору, сторонами було погоджено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. Сума кредиту 4248,00 грн, остаточна дата повернення кредиту 31.10.2021, на дату укладення договору розмір процентної ставки становить 3% щомісячно.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт.

Судом також встановлено, що відповідач, як позичальник, після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, випискою по рахункам відповідача, яка має всі необхідні реквізити, що притаманні первинному бухгалтерському документу.

Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мала безперервний доступ до самого рахунку.

Судом встановлено, що 20.09.2024 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 01.02-24/24, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «ОТП Банк» передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 01.02-24/24 від 20.09.2024 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № _CARD від 31.10.2019 року (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 26465,87 грн..

В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, станом на 20.09.2024 року, за кредитним договором № від 31.10.2019 року, виникла заборгованість на загальну суму 26465,87 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за вищезазначеним договором станом на 20.09.2024.

Той факт, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами підтверджується випискою з рахунку приватного клієнта № _ CARD за період з 31.10.2019 по 20.09.2024.

Щодо наявного права позивача на пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

В даному випадку, судом встановлено, що з витягу з Державного реєстру фінансових установ убачається, що позивач є фінансовою установою з свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи.

Згідно витягу з реєстру боржників, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за вищевказаним Договором кредиту № від 31.10.2019 року. Такий витяг суд розцінює як належний, допустимий та достатній доказ, що підтверджує обставину набуття права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Тобто, навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримував повідомлення про відступлення права вимоги на користь фактора, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості в обсязі, що визначена кредитним договором, на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Однак, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу в обсязі, що визначений кредитним договором, для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора.

Відповідно до правової позиції, яка висловлено Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979 цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

У зв`язку із чим ТОВ «Свеа Фінанс» є належним позивачем за вказаним позовом, і такому кредитору належить право вимоги за вищеназваним кредитним договором.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту суд вказує про наступне.

Згідно з ст.634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частинами 1, 2 ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено судом відповідач підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява Правилами користування карткою, Інформаційним листком, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг.

На підтвердження фактичного надання кредитних коштів відповідачеві, як позичальнику, та не виконання такою особою своїх зобов`язань щодо повернення отриманих на умовах строковості грошових кредитних коштів, з боку позивача суду представлено банківську виписку по руху коштів по картковому рахунку, який був відкритий на ім`я відповідача.

Суд із цього приводу вказує, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п.п. 1 п. 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018р.№75 банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них.

Згідно п. 62 такого Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

В даному випадку означена виписка по руху коштів по картці відповідача відповідає означеним вимогам чинного законодавства, та є первинним документом, який беззаперечно свідчить про надання боржнику кредитних грошових коштів та існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Також у вказаній виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором.

У зв`язку із тим, суд вважає, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем підтверджено належними доказами по справі, а відтак у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі.

Перевіривши надані позивачем розрахунок заборгованості, у тому числі на предмет його узгодженості із вказаною випискою руху грошових коштів по картковому рахунку, та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту.

Відповідач доказів виконання своїх договірних зобов`язань в частині повернення фактично отриманих кредитних коштів за названим кредитним договором суду не представив. Так само, стороною відповідача не було надано власного розрахунку.

Таким чином, застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів (тіло кредиту) у загальному розмірі 22300 грн. 00 коп. які стягуються судом в межах розгляду даної справи.

Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд вказує на наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд вважає, що шляхом підписання Правилами користування карткою, Інформаційним листком, Тарифами, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту відповідач, як споживач, був проінформованим також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користуванням, а також комісії, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача саме заборгованості по процентах та комісії у розмірі 26465 грн. 87 коп. Вказана вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем.

Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог банку у їх повному обсязі та стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованості за договором про надання банківських послуг № _ CARD від 31.10.2019 року, станом на 20.09.2024 року, у загальному розмірі 26465,87 грн.

Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Також, за змістом ст.141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судового збору у розмірі 2 422 грн. 00 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.526, 527, 530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 31.10.2019 року, станом на 20.09.2024 року, у загальному розмірі 26465,87 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят п`ять ) грн. 87 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 з на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» понесені тадокументально підтвердженісудові витратипо справіу виглядісудового зборув розмірі 2 422 грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Малихіна