Справа № 697/9/24
Провадження № 2/697/69/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

прокурора Лук`ященка Ю.І.,

представника відповідача Канівської міської ради Черкаської області Леонової А.А.,

представників відповідача ОСОБА_1 адвокатів Бовшика М.Ю., Сизька Д.Б. (в режимі відеоконференції)

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави до Канівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Канівської міської ради Черкаської області (далі також відповідач-1), ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Смілянською окружною прокуратурою Черкаської області в ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення природоохоронного законодавства щодо збереження та раціонального використання земель водного фонду.

Так, в ході моніторингу прибережно-захисної смуги річки Дніпро в адміністративних межах Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 розташована в безпосередній близькості до річки Дніпро та відведена в приватну власність за рахунок земель водного фонду.

Зокрема, рішенням Канівської міської ради від 05.04.2012 №8-11 «Про передачу земельних ділянок громадянам» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передано безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з видачею державного акту на право власності на земельні ділянки за рахунок земель Канівської міської ради ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:003:0082).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано Державний акт на земельну ділянку від 18.05.2012 серія ЯК №189127, який 18.05.2012 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №00508, що підтверджується інформаціями Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.01.2023 №10-3-0.2-378/2-23 та 24.04.2023 №18-23-0.2-1990/2-23.

Право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0082 в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не зареєстроване.

Таким чином, вищевказаним рішенням земельну ділянку площею 1000 кв. м. (кадастровий номер :03:003:0082) віднесено до категорії земель «Землі житлової та громадської забудови», цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Разом з цим, відповідно до інформації Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради від 28.07.2023 №96, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 площею 1000 кв. м. по АДРЕСА_1 , знаходиться відповідно до умовних позначень генерального плану міста Канева, який розроблений та затверджений рішенням Канівської міської ради від 02.03.2006 №30-27 «Про генеральний план міста Канева», в умовно-проектній прибережно-захисній смузі міста Канева, пляжі.

Згідно листа ТОВ «Геоматичні рішення», яке проводить роботи із землеустрою та виконання топографо-геодезичних, картографічних робіт на підставі ліцензії Державного комітету України із земельних ресурсів серії АГ №583395 від 26.05.2011 та ліцензії Державної служби геодезії, картографії та кадастру серії АВ №500631 від 19.01.2010, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 на час відведення у приватну власність та на даний час знаходиться в межах земель водного фонду, а саме в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро (Канівське водосховище). Площа накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду становить 0,1000 га, а тому відповідно до чинного законодавства не могла передаватися у власність громадян.

Згідно інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Черкаській області від 18.07.2023 № 12740/10-23-23 прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною для великих річок 100 метрів. Річка Дніпро має площу водозабору 504,9 тис. кв. км, з яких 296,3 тис. кв. км знаходиться на території України і відноситься до великих річок.

На момент винесення Канівською міською радою спірного рішення та на теперішній час проект землеустрою щодо організації і встановлення меж прибережно-захисних смуг річки Дніпро в м.Каневі Черкаської області не розроблений та не затверджений.

Разом з цим, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, зокрема ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України.

Відтак, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Забудова чи перепланування прибережної захисної смуги р. Дніпро призведуть до безповоротної втрати важливого ядра екологічної мережі Черкаської області, знищення навколоводних рослин і тварин (у тому числі й охоронюваних видів), обумовлять забруднення і засмічення берегової зони водного об`єкта.

Як встановлено, спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі річки Дніпро, а відтак, належить до територій водного фонду.

Вказані обставини в сукупності свідчать про порушення Канівською міською радою Черкаської області вимог ст. 88 ВК України, ст. 60 ЗК України, під час передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Також, обґрунтовуючи порушення інтересів держави та підстав для їх представництва, прокурором зазначено, що органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Канівська міська рада Черкаської області як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Канів, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.

Право власності Канівської територіальної громади на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, проте Канівською міською радою жодних заходів, спрямованих на захист та відновлення порушеного права вжито не було навіть після отримання від окружної прокуратури листа щодо наявності порушень вимог чинного законодавства.

Як зазначено прокурором, подана ним позовна заява є єдиним ефективним засобом захисту інтересів держави, територіальної громади та суспільства, оскільки лише прокуратура є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість звернутися до суду з даним позовом в інтересах держави з метою реального відновлення її порушених прав та інтересів, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, оскільки лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку щодо витребування та фактичного відновлення права власності територіальної громади на земельну ділянку.

Таким чином, оскільки у даній справі Канівська міська рада є одним із співвідповідачів, рішення якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передачі земельної ділянки у власність, що у даному випадку свідчить про відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим прокурор має підстави для представництва інтересів держави у цій справі як самостійний позивач.

Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді і його участь викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами, прокурором, з посиланням на правові позиції Верховного Суду зазначено, що відповідачі не могли не знати про фактичне місцезнаходження цієї ділянки. Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям у власність цієї ділянки, відповідачі могли і повинні були знати про те, що зазначена ділянка належить до земель водного фонду та знаходиться в межах прибережної захисної смуги, тому відповідно до чинного законодавства не може передаватися у власність громадян.

Стосовно обрання способу захисту порушеного права, прокурор вказує, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з видачею Державного акту на право власності на земельну ділянку мала місце з порушенням норм ЗК України, ВК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», тому оскаржуване рішення є незаконним.

Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисних смуг. Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір і межі встановлено законом, а тому такі земельні ділянки, що належали до земель водного фонду, не можуть бути передані у власність.

Таким чином, Канівська міська рада не мала права передавати у приватну власність фізичній особі земельну ділянку, що знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро у місті Каневі та визначати їй цільове призначення «землі житлової та громадської забудови», оскільки це призначення прямо суперечить однозначно встановленому законом цільовому призначенню земельних ділянок прибережних захисних смуг «землі водного фонду».

Протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов.

З огляду також на особливу цінність земель водного фонду, з урахуванням вимог законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню землям водного фонду.

У випадку скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 13 ст. 79-1 ЗК України вона припинить своє існування як об`єкт цивільних прав, що у свою чергу дасть змогу запобігти можливим повторним порушенням природоохоронного і земельного законодавства.

З огляду на вказані обставини, Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури просить:

- визнати незаконним та скасувати п. 3.7 рішення Канівської міської ради Черкаської області від 05.04.2012 №8-11, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. (кадастровий номер :03:003:0082) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель Канівської міської ради;

- усунути перешкоди Канівській міській раді Черкаської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1000 кв.м. (кадастровий номер :03:003:0082) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути її на користь Канівської територіальної громади в особі Канівської міської ради;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0082 у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки: :03:003:0082, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.106).

07.03.2024 Заступник Керівника Смілянської окружної прокуратури Сапейко К. направив до суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (т.1 а.с.112-115).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 20.06.2024 подану прокурором заяву задоволено та залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі також ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, відповідач-3) (т.1 а.с.152-153).

11.07.2024 від ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Головне управління заперечує з приводу свого статусу співвідповідача, оскільки державним кадастровим реєстратором не було здійснено жодних дій, як б суперечили чинному законодавству, а лише присвоєно кадастровий номер :03:003:0082 на підставі Технічної документації, яка відповідала нормам ст. 55 Закону України «Про землеустрій»; просили змінити процесуальний статус співвідповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (т.1 а.с.168-169).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.190-191).

31.03.2025 Заступником керівника Смілянської окружної прокуратури Коломійцем І.П. подано до суду клопотання, яке було уточнено 03.04.2025, про визнання поважними причин та поновлення строку для подання клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи та призначити у справі судову земельно-технічну експертизу (т.2 а.с.1-3, 28-30).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2025 клопотання Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури Коломійця І.П. про призначення судової земельно-технічної експертизи задоволено. Поновлено процесуальний строк на подання клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи. Призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: Чи входить земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082, яка розташована в адміністративних межах м. Канева Черкаської області в 100-метрову зону від лінії води р. Дніпро (Канівське водосховище)? Якщо входить, яка площа її накладення? Чи відноситься земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 до земель водного фонду? Проведення судової земельно-технічної експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи до одержання висновку експертизи (т.2 а.с.48-51).

20.05.2025 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на адресу суду надійшло клопотання про уточнення питання №1, а саме вказати точний вид водного об`єкту щодо якого поставлене дане питання, з урахуванням ст. 3 Водного кодексу України та погодження проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи (т.2 а.с.58-61).

26.05.2025 від Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури Коломійця І.П. надійшло клопотання про погодження експерту наступних питань: - проведення експертизи понад 90 календарних днів; - проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою; - уточнити питання № 1, а саме: зазначити точний вид водного об`єкту щодо якого поставлено дане питання «Канівське водосховище» (т.2 а.с.63-67).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.05.2025 провадження у справі поновлено для розгляду клопотання експерта (т.2 а.с.74).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2025 клопотання експерта задоволено. Погоджено проведення за ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2025 комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою. Питання, поставлене на вирішення експерта ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2025 уточнено та викладено в наступній редакції: - Чи входить земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082, яка розташована в адміністративних межах м. Канева Черкаської області в 100-метрову зону від лінії води Канівського водосховища? Якщо входить, яка площа її накладення? (т.2 а.с.81-83).

20.08.2025 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта від 01.08.2025 № 4107/25-41 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою (т.2 а.с.87-111).

30.09.2025 представником відповідача-2 адвокатом Сизьком Д.Б. подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки до поданого позову, прокурором не додані документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (т.2 а.с.134-139).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.10.2025 в задоволенні клопотання представника відповідача-2 адвоката Сизька Д.Б. про залишення позовної заяви без руху у справі відмовлено (т.2 а.с.207-210).

Судові засідання неодноразово відкладалися та в судових засіданнях оголошувалися перерви за клопотаннями сторін.

Прокурор Лук`ященко Ю.І. у судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвокатів Бовшика М.Ю. та Сизька Д.Б.

Представник відповідача адвокат Бовшик М.Ю. у судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог прокурора заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Зазначив, що при зверненні до суду прокурор має повідомити чиї права порушені, який орган, чи організація здійснює бездіяльність, тобто визначити належного позивача в чиїх інтересах звертається орган прокуратури і чиї права порушені. Звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У даній справі, підставою для звернення прокурора з позовом до суду стало «визначення законності прийняття рішення органом місцевого самоврядування, набуття права на майно, земельної ділянки та порушення Закону». При цьому, Канівська міська рада не повідомила причин, які перешкоджають їй самостійно захистити свої інтереси. Прокурор теж не з`ясував цих причин і не повідомив їх суду. Відтак, прокурор не підтвердив підстав представництва.

З огляду на зазначене, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бовшик М.Ю. вважає, що у даній справі не було передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

Щодо першої позовної вимоги прокурора зазначив, що не можна скасувати те, чого не існує, а саме п. 3.7 рішення Канівської міської ради від 05.04.2012, так як дане рішення є рішенням вичерпної дії і вже виконано та вичерпало свою дію.

Стосовно другої позовної вимоги прокурора вказав, що прокурор чи орган місцевого самоврядування не навели конструктивних обставин щодо здійснення перешкод і яким чином вони здійснюються навіть якщо припустити, що набута земельна ділянка всупереч закону.

Крім того, на момент звернення прокурора до суду минули будь-які розумні строки звернення до суду з даним позовом.

Тому, якщо прокурор звертається з даним позовом, то він мав би обгрунтувати, що даний позов є віндикаційний і не потребує поновлення пропущеного строку, тому як сторона відповідача заявляє про застосування строків позовної давності до даного позову.

Представник відповідача адвокат Сизько Д.Б. у судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог прокурора також заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Зазначив, що обраний прокурором спосіб захисту не є належним та ефективним. З посиланням на правові позиції Верховного Суду вказав, що витребування земельної ділянки з володіння кінцевого набувача має розглядатися саме як віндикаційний позов. Одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) є неможливим. Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з негаторним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, що він є власником та особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, а суд має перевірити доводи та докази, яким позивач обгрунтовує свої вимоги і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Оскільки позивачем в даному випадку обраний неналежний і неефективний спосіб захисту права, у задоволенні першої позовної вимоги має бути відмовлено.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод Канівській міській раді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути її на користь Канівської територіальної громади, представник відповідача зазначив, що в даній вимозі позивач сам на власний розсуд об`єднав два види позовних вимог вимоги про усунення перешкод (негаторний позов) та вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку Канівській міській раді (віндикаційний позов).

Вважає, що друга частина цієї вимоги відноситься саме до віндикації, оскільки її суттю є вимога неволодіючого власника до незаконного, на думку прокурора, фактичного володільця земельної ділянки про її повернення попередньому власнику.

Якщо розглядати таку вимогу як віндикаційний позов, то слід врахувати, що предметом спору, який виник між позивачем і ОСОБА_1 і був сформований прокурором як зобов`язання фізичної особи повернути ділянку міській раді, фактично може розглядатися витребування майна від власника на користь органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим № :03:003:0082 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 189127 від 18.05.2012.

Отже, є очевидним той факт, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 № 4292-ІХ, який має зворотну дію в часі, а тому норми цього Закону поширюються на спірні правовідносини між позивачем і ОСОБА_1 , які є предметом спору у даній справі.

Оскільки ОСОБА_1 став добросовісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку в результаті рішення Канівської міської ради про відчуження вказаної ділянки, то спір щодо подальшого володіння, розпорядження, користування такою земельною ділянкою має вирішуватись на підставі ст. 387 (право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння), 388 (право власника на витребування майна від добросовісного набувача) ЦК України.

Очевидним є той факт, що ОСОБА_1 з комунальної власності у приватну власність була передана спірна земельна ділянка більше 10 років, а тому така земельна ділянка не може бути витребувана від нього, а в задоволенні позову має бути відмовлено.

Щодо позовної вимоги прокурора про скасування державної реєстрації земельної ділянки, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру, то така вимога є похідною від попередніх вимог, які задоволенню не підлягають, тому і ця вимога не може бути задоволена.

Також звертає увагу, що прокурором при поданні позову до суду пропущений строк позовної давності щодо всіх позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити і з цих підстав.

Представник відповідача Канівської міської ради Леонова А.А. в судових засіданнях щодо вирішення позову прокурора покладається на розсуд суду.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судові засідання не з`являвся, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі та просив у задоволенні позову прокурора відмовити повністю, врахувавши поданий відзив на позовну заяву.

Заслухавши в судових засіданнях доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Канівського міськрайонного суду від 24.12.2008 у справі №2-1779/2008 року за ОСОБА_1 визнано право власності на самочинно перепланований житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.85).

Рішенням Канівської міської ради VI скликання від 05.04.2012 №8-11 «Про передачу земельних ділянок громадянам» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з видачею Державних актів на право власності на земельну ділянку за рахунок земель Канівської міської ради громадянам: п.3.7 ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1000 кв. м по АДРЕСА_1 (кадастровий № :03:003:0082) (т.1 а.с.33-35).

Крім того, згідно з п. 2 рішення Канівської міської ради VI скликання від 05.04.2012 №8-16, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Черкаському обласному центру з гідрометеорології та надано Черкаському обласному центру з гідрометеорології земельних ділянок загальною площею 1,7042 га в АДРЕСА_2 під приладним павільйоном з поплавковим колодязем, трансформаторною підстанцією, складом паливно-мастильних матеріалів, убиральнею, пожежним резервуаром та огорожею для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за рахунок наданих в постійне користування земель Озерної гідрометеостанції м. Канів (т.1 а.с.36).

На підставі рішення Канівської міської ради від 05.04.2012 №8-11 ОСОБА_1 видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯК №189127, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:003:0082 (т.1 а.с.45).

Згідно з відомостями поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0082, державна реєстрація цієї земельної ділянки у Державному реєстрі земель проведена 18.05.2012. В поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0082 (запис від 24.06.2016 №001) зазначено, що вказана земельна ділянка за основним цільовим призначенням належить до категорії земель житлової та громадської забудови, вид використання цієї земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.121-134).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.12.2023 № 359242409, право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0082 в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не зареєстроване (т.1 а.с.26).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.04.2023, земельна ділянка кадастровий номер :03:003:0082, місце розташування АДРЕСА_3 , площа 0,1 га, форма власності приватна власність, власник ОСОБА_1 (т.1 а.с.29).

Зі змісту відповіді виконавчого комітету Канівської міської ради, яка надана листом від 25.08.2022 № 01-01-35/1390 на запит Смілянської окружної прокуратури від 16.08.2022 № 52/2-3222вих-22 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером, зокрема, :03:003:0082 знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро (т.1 а.с.32, 30-31).

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.2-378/2-23 від 30.01.2023, за інформацією Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління, відповідно до даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 перебуває на праві приватної форми власності у гр. ОСОБА_1 від 18.05.2012 серія ЯК №189127 категорія земель земля житлової та громадської забудови; цільове призначення: Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) Станом на 2011 рік відповідно до державної статистичної звітності кількісного обліку земель (форми 6-зем) інформація про дану земельну ділянку у Відділі №4 відсутня. У місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу №4 документація із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером :03:003:0082 відсутня (т.1 а.с.38-39).

Крім того, згідно з інформацією наданою Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради №61 від 17.04.2023 визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 , згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області, 2-1779, 24.12.2008 визнано. Управлінням містобудування та архітектури надавалася довідка про зміну адреси домоволодінню АДРЕСА_1 , за яким визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області, 2-1779, 24.12.2008 (т.1 а.с.41).

Як вбачається з відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 24.04.2023 № 18-23-0.2-1990/2-23, згідно з інформацією, наданою Відділом №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління гр. ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:003:0082 площею 0,1000 га на підставі рішення Канівської міської ради від 05.04.2012 № 8-11. Земельна ділянка розташована: АДРЕСА_1 . Державний акт на право власності серія ЯК №189127 зареєстрований за №00508, дата 18 травня 2012 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0082 станом на 21.04.2023 становить 138 600,00 грн. (т.1 а.с.43-44).

Згідно відповіді Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації №02/10-04-17/2318/02/10-04-17/16619 від 19.07.2023, за період діяльності Управління (Департаменту) з 01.06.2013 по 27.05.2023 висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:003:0082 за адресою: АДРЕСА_1 не видавався (т.1 а.с.62).

На лист Смілянської окружної прокуратури від 11.07.2023 № 52/2-4461вих-23 щодо надання інформації стосовно категорії річки Дніпро, розміру прибережної захисної смуги річки та інформації щодо розробки робочого проекту визначення (поблизу земельної ділянки за кадастровим номером :03:003:0082) прибережних захисних смуг річки Дніпро в м. Каневі Черкаської області, Регіональним офісом водних ресурсів у Черкаській області Державного агентства водних ресурсів України надано відповідь від 18.07.2023 № 1274/01/10-23-23 зі змісту якої вбачається, що річка Дніпро має площу водозабору 504,0 тис.км2, з яких 296,3 тис.км2 знаходяться на території України, і згідно даної класифікації є великою річкою. Для великих річок, водосховищ на них та озер прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною 100 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Інформація щодо розробки документації з визначення прибережних захисних смуг річки Дніпро в м. Каневі Черкаської області та розмірів прибережної захисної смуги р. Дніпро зазначених на генеральному плані м. Канева в Регіонального офісу водних ресурсів у Черкаській області відсутня (т.1 а.с.66-68, 65).

Згідно наданої відповіді Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради від 28.07.2023 № 96, генеральний план м. Канева, розроблений та затверджений рішенням Канівської міської ради від 02.03.2006 № 30-27 «Про генеральний план розвитку м. Канева». Земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 площею 1000 кв.м по вул. Зарубська, 2/3 знаходиться відповідно до умовних позначень генерального плану м. Канева: умовно-проектна прибережно-захисна смуга; пляжі (т.1 а.с.70).

Як вбачається зі змісту відповіді ТОВ «Геоматичні рішення» вих.№ 42/12 від 27.12.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 на час відведення у приватну власність чи користування знаходилася в межах земель водного фонду, а саме в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро (Канівське водосховище). Ширина прибережної захисної смуги великих річок згідно ст. 88 Водного кодексу становить 100 м. Площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0082 на землі водного фонду становить: площа ділянки 0,1000 га, площа накладення на землі водного фонду 0,1000 га (т.1 а.с.89-90).

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини та надані докази, прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, оскільки розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро (Канівського водосховища), тому відповідно до чинного законодавства не могла передаватися у власність громадян. Посилаючись на те, що цивільний оборот земель водного фонду обмежений законодавчо, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Щодо представництва прокурором інтересів держави, суд зважає на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести, крім наведеного, підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia), заява № 42454/02, § 35).

У даній справі, прокурор зазначав, що підставою для представництва інтересів держави є не здійснення захисту порушених інтересів держави.

Таким чином, подаючи позовну заяву до суду, прокурор самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у збереженні майна держави, яке вибуло з її власності поза її волею, тому згідно з ч. 2 ст. 56 ЦПК України набув статусу позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Смілянською окружною прокуратурою на адресу Канівської міської ради скеровано листа № 52/2-3222вих-22 від 16.08.2022 про наявність порушень вимог чинного законодавства та надання інформації про спірну земельну ділянку (т.1 а.с.30-31).

Натомість, Канівською міською радою надано відповідь про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро (т.1 а.с.32).

Тобто Канівській міській раді відомий факт порушення, при цьому будь-які заходи, спрямовані на поновлення інтересів територіальної громади та повернення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0082 не здійснювалися.

Таким чином, Канівською міською радою у розумний строк у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави, а тому наявні підстави для подання даного позову прокурором в інтересах держави.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора з приводу того, що звертаючись до суду з позовною заявою, органи прокуратури реалізують конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому, прокурор є особливим суб`єктом цивільного процесу і його участь у цивільному судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у передбачених законом випадках.

Щодо обґрунтованості позовних вимог та обраного прокурором способу захисту інтересів держави в суді, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду.

Згідно із частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права, землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 3, 84 цього Кодексу.

Зазначений висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14.

Згідно з частинами першою, другою, пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц; від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц; від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц та інших). Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц)».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт знаходження спірної земельної ділянки у межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро (Канівське водосховище), що відповідно до вимог ЗК України та ВК України відноситься до земель водного фонду, встановлено на підставі наданих прокурором належних та допустимих доказів.

Так, відповідно до інформації стосовно земельних ділянок, наданої Виконавчим комітетом Канівської міської ради у листі № 01-01-35/1390 від 25.08.2022, наданої на запит прокурора № 52/2-3222вих-22, земельна ділянка з кадастровим номером, зокрема, :03:003:0082 знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро (т.1 а.с.32).

Разом з тим, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи листа Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради від 28.07.2023 №96, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 площею 1000 кв. м. по АДРЕСА_1 , знаходиться відповідно до умовних позначень генерального плану міста Канева, який розроблений та затверджений рішенням Канівської міської ради від 02.03.2006 №30-27 «Про генеральний план розвитку міста Канева», в умовно-проектній прибережно-захисній смузі міста Канева, пляжі (т.1 а.с.70).

Згідно листа ТОВ «Геоматичні рішення», яке проводить роботи із землеустрою та виконання топографо-геодезичних, картографічних робіт на підставі ліцензії Державного комітету України із земельних ресурсів серії АГ №583395 від 26.05.2011 та ліцензії Державної служби геодезії, картографії та кадастру серії АВ №500631 від 19.01.2010, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 на час відведення у приватну власність та на даний час знаходиться в межах земель водного фонду, а саме в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро (Канівське водосховище). Площа накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду становить 0,1000 га (т.1 а.с.89-90).

Згідно інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Черкаській області від 18.07.2023 № 1274/01/10-23-23, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною для великих річок 100 метрів. Річка Дніпро має площу водозабору 504,0 тис. кв. км, з яких 296,3 тис. кв. км знаходиться на території України і відноситься до великих річок (т.1 а.с.66-68).

Крім того, за клопотанням прокурора, ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2025 призначено у справі комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою та 20.08.2025 до суду надійшов висновок експертів від 01.08.2025 № 4107/25-41, згідно якого станом на 03.07.2025 відстань від земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0082 до урізу води (берегу) Канівського водосховища становить 29,40 м і вказана земельна ділянка повністю розташована в 100-метровій зоні від урізу води (берегу) Канівського водосховища. Розташування земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0082 відносно урізу води (берегу) Канівського водосховища схематично зображено на рисунку 3 у дослідницькій частині висновку. Земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082 за цільовим призначенням до земель водного фонду не належить (т.1 а.с.87-111).

Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель водного фонду, а саме в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро (Канівське водосховище), що відповідно до вимог ЗК України та ВК України відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на землі водного фонду. Площа накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду становить 0,1000 га. Тому, відповідно до чинного законодавства така земельна ділянка не могла передаватися у приватну власність.

Натомість, відповідачами не спростовано доводи прокурора щодо розташування спірної земельної ділянки в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро (Канівське водосховище).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації, тому вимога про скасування такого рішення не є належним способом захисту права або інтересу позивача. Подібні за змістом висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).

За встановленими у справі обставинами, ОСОБА_1 є кінцевим набувачем спірної земельної ділянки, а тому у такому випадку оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування (у тому числі рішень державного реєстратора), наступних договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника, тому доводи позовної заяви прокурора в частині визнання незаконним та скасування п. 3.7 рішення Канівської міської ради Черкаської області від 05.04.2012 №8-11, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. (кадастровий номер :03:003:0082) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель Канівської міської ради задоволенню не підлягають.

З аналогічних підстав не підлягають і задоволенню позовні вимоги прокурора про скасування державної реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0082 у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки: :03:003:0082, оскільки такі вимоги є також неефективним способом захисту в цьому спорі.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постановах від 27 листопада 2024 року у справі №748/3368/23 (провадження № 61-5820св24), від 16 грудня 2024 року у справі № 748/55/23 (провадження № 61-14595св23) та від 07 травня 2025 року у справі № 748/3395/23 (провадження № 61-9046св24).

До спірних правовідносин підлягають застосування положення статті 391 ЦК України, а ефективним способом захисту порушених прав позивача є вимога зобов`язати повернути земельну ділянку (негаторний позов), що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 748/2226/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 748/2090/22, від 27 листопада 2024 року у справі № 748/3368/23, від 16 грудня 2024 року у справі № 748/55/23 та від 07 травня 2025 року у справі № 748/3395/23.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права держави в цьому випадку є саме вимога про повернення цієї земельної ділянки, тому наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги прокурора в частині усунення перешкод Канівській міській раді Черкаської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1000 кв.м. (кадастровий номер :03:003:0082) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути її на користь Канівської територіальної громади в особі Канівської міської ради.

В контексті доводів представників відповідача-2 про відсутність підстав для втручання у право мирно володіти майном, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пунткти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункти 40 - 43)).

Суд вважає, що можливість повернення на користь держави земельної ділянки особою, яка незаконно або свавільно заволоділа нею, має нормативну основу в національному законодавстві, а також має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц провадження № 14-2цс21 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель прибережних захисних смуг, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб.

Суд констатує, що втручання держави у право власності ОСОБА_1 є виправданим, оскільки недотримання законодавчої заборони надання у приватну власність визначеної категорії земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. «Суспільним», «публічним» інтересом у вимогах прокурора можна вважати також забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити його природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, завдати інших екологічних проблем.

Як зазначено вище, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Наявність державної реєстрації права власності за порушником та фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

Отже, повернення на користь держави земельної ділянки такою особою не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

За встановлених у цій справі обставин, суд дійшов висновку, що часткове задоволення позову жодним чином не порушує прав відповідача ОСОБА_1 в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Висновки за результатами розгляду справи.

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0082, що розташована по АДРЕСА_1 належить до земель водного фонду, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання.

Також прокурором доведено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею, як власника, та наявність порушеного права, у виді перешкод у здійсненні Канівською міською радою Черкаського району Черкаської області права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог прокурора та ухвалення рішення про усунення перешкод Канівській міській раді Черкаської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1000 кв.м. (кадастровий номер :03:003:0082) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути її на користь Канівської територіальної громади в особі Канівської міської ради.

Інші позовні вимоги прокурора є неналежним способом захисту з вищевикладених підстав, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову прокурором було сплачено судовий збір в сумі 8 052,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 2918 від 15.12.2023 (т.1 а.с.1).

Крім того, судові витрати пов`язані з проведенням комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою становлять 27 141,12 грн., що підтверджується актом здачі-приймання висновку експертів № 4107/25-41 від 01.08.2025 (т.2 а.с.88) та платіжною інструкцією № 1081 від 03.06.2025.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, задовольнивши одну вимогу майнового характеру, за якою було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. з відповідачів Канівської міської ради, ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі по 894,67 грн. з кожного (2 684 / 3 = 894,67).

Крім того, стягненню з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають судові витрати пов`язані з проведенням комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, пропорційно розміру задоволених позовних вимог прокурора у розмірі 9 047,04 грн., тобто по 3 015,68 грн. з кожного (27 141,12 / 3 = 9 047,04).

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову прокурора, з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 11 731,04 грн. (2 684 + 9 047,04 = 11 731,04), тобто по 3 910,35 грн. з кожного.

Також в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Бовшиком М.Ю. заявлено про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відповідачу ОСОБА_1 та (або) його представникам необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави до Канівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, повернення земельної ділянки задовольнити частково.

Усунути перешкоди Канівській міській раді Черкаської області у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1000 кв.м. (кадастровий номер :03:003:0082) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути її на користь Канівської територіальної громади в особі Канівської міської ради.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Канівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з проведенням комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у загальному розмірі 11 731,04 грн., тобто по 3 910,35 грн. (три тисячі дев`ятсот десять гривень, 35 копійок) з кожного.

Відповідачу ОСОБА_1 та (або) його представникам подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 19.12.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави, місцезнаходження вул. Юрія Кондратюка, 25, м. Сміла, Черкаська область, 20700; .

Відповідач-1: Канівська міська рада Черкаської області, адреса місцезнаходження: вул. Захисників України, 3, м. Канів, Черкаський район, Черкаська область; ;

Відповідач-2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач-3: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, адреса місцезнаходження: вул. Смілянська, 131, м. Черкаси; .

Головуючий Б . К . Скирда