"08" грудня 2025 р. Справа № 363/834/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08 грудня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Вільчинській Є.Д., Ковальчука Д.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Пономаренко Ю.В.,

представника 3-ї особи

служби у справах дітей Пірнівської сільської ради - Мусієнко М.М.

розглянувши відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Пірнівської сільської ради, військова частина НОМЕР_1 про визначення місця проживання дитини, самостійного виховання та утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа.

З змісту позовної заяви вбачається, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17 жовтня 2009 року було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області та внесено відповідний актовий запис №225, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про шлюб 17 жовтня 2009 року.

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За змістом інформації, яка зазначена у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , виданого 24 березня 2010 року Виконкомом Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком вказано ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішенням суду було встановлено що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 проживають окремо з травня 2010 року. Також судом встановлено, що спільна дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Таким чином після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишився проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , та весь цей час, починаючи з травня 2010 року та по сьогоднішній день проживає лише з матір`ю, оскільки зв`язку з батьком взагалі ніякого не має та місце знаходження батька не відоме, та сам батько протягом 15 років поспіль взагалі не цікавиться життям дитини та не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини.

Починаючи з травня 2010 року та станом на сьогоднішній день батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , взагалі не приймає участі в утриманні своєї дитини, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні та вже протягом 15 років взагалі не бачиться зі своєю дитиною, та при цьому підтверджується обставина самостійного виховання та утримання виключно матір`ю дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Враховуючи наведене ОСОБА_1 просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 , як особою, яка самостійно виховує та утримує дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як особу, яка самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи, витребувано в Служби у справах дітей Пірнівської сільської ради висновок щодо доцільності розв`язання спору.

Ухвалою суду від 05.05.2025 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 28.05.2025 року за клопотанням сторони позивача витребувано докази по справі.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 з`явилися позовні висмоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про судове засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, судові повістки не було вручено ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання та повернуто до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду.

У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

У судове засідання представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від представника третьої особи надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також зважаючи на клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового засідання, то суд, заслухавши думку учасників справи вважає за можливе провести судове засідання без участі відповідача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 та її представником, адвокатом Пономаренко Ю.В. висловлено згоду на винесення заочного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач та її представник не заперечували проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Під час судового розгляду в обґрунтування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пономаренко Ю.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що відповідач з 2010 року проживає окремо від позивачки, протягом 15 років про сина ОСОБА_5 не згадує, не піклується, матеріальної допомоги не надає. Загорулько ОСОБА_6 жодного разу не бачив батька. Мати дитини - ОСОБА_1 повністю опікується ним і забезпечує самостійно. Просила задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надала показання, в яких зазначила, що шлюб з відповідачем було укладено у 2009 році, і до народження дитини вони жили разом, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_3 , пологи були важкими, відповідач у лікарні не відвідав жодного разу, допомоги не надав, тому після виписки з лікарні вона поїхала жити до матері ОСОБА_7 у с. Нижча Дубечня, де і проживає з дитиною до теперішнього часу. У 2011 році коли сину виповнився 1 рік, вона подала на розлучення.

Відповідач ОСОБА_2 декілька разів приїжджав до них, але у стані алкогольного сп`яніння, вона прохала його приїздити тільки тверезим, однак останній більше їх не навідував, та у будь-який спосіб не спілкувався ані з нею, ані з сином. На теперішній час відповідач взагалі виїхав за кордон. На стягнення з відповідача аліментів, вона не подавала, самостійно забезпечує сина. Вважає що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На підставі викладеного просила суд задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Пірнівської сільської ради - Мусієнко М.М. в судовому засіданні зазначила, що під час обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5 було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , яка є матір`ю дитини, самостійно виховує сина ОСОБА_5 , батько дитини ОСОБА_2 з ними не проживає, у вихованні сина участі не приймає. Загорулько ОСОБА_6 повідомив, що він з батьком ОСОБА_2 не спілкується, останній з ним відносин не підтримує. Зазначила, що в даній ситуації спору щодо визначення місця проживання дитини не має, оскільки цей факт ніхто не оспорює.

Опитаний у судовому засіданні в порядку ст. 171 СК України у присутності матері ОСОБА_1 - неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суду повідомив, що він знає що в нього є біологічний батько ОСОБА_2 , оскільки про нього йому розповідала мама - ОСОБА_1 . Зазначає, що батька ОСОБА_2 він ніколи не бачив, не спілкувався з ним, жодних привітань, подарунків, будь якої матеріальної допомоги від ОСОБА_2 він не отримував. Виховує та утримує його тільки мати - ОСОБА_1 . За таких обставин вважає, що батька в нього немає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду показала, що вона є вчителем початкових класів Нижчедубечанської гімназії Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області та була вчителькою ОСОБА_5 з 1 по 4 клас. Відомостей щодо батька ОСОБА_5 вона не має, знає про нього лише формально, оскільки дитиною завжди опікувалась мати позивач ОСОБА_1 . До школи ОСОБА_2 ніколи не приходив, не цікавився дитиною. За час навчання ОСОБА_3 жодного разу не згадував про батька, ним завжди опікувалась мати, інколи, коли мати була зайнята на роботі зі школи дитину забирала бабуся ОСОБА_7 . Знає, що спору, щодо визначення місця проживання дитини ніколи не було. Загорулько ОСОБА_6 завжди проживав з мамою ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_7 будучи допитаною в судовому засіданні суду показала, що позивачка ОСОБА_1 є її донькою, та вони проживають у трьох - вона, позивач ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_3 у її будинку за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 з самого народження проживає з ними, його утриманням та вихованням займається її донька ОСОБА_9 . Батько дитини ОСОБА_2 самоусунувся від виховання, піклування та забезпечення сина. Після народження дитини, ОСОБА_2 приблизно чотири місяці пожив з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_10 , а після покинув родину і більше ніколи не повертався. У 2011 році шлюб між її донькою ОСОБА_1 та відповідачем було розірвано. ОСОБА_2 не приїжджав та не цікавився дитиною, будь якої матеріальної допомоги на дитину не надавав, не намагався зустрітися з сином та налагодити стосунки. До дитячого садочка, потім до школи відповідач жодного разу не приходив. На даний час батька ОСОБА_2 у житті її онука ОСОБА_5 взагалі немає, жодного спілкування між ними немає. Де на даний час знаходиться відповідач, їй не відомо. Вихованням, забезпеченням, піклуванням дитиною, займається тільки позивач ОСОБА_1 .

Відповідаючи на запитання суду зазначила, що спору щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 ніколи не було, він завжди жив і проживає разом з позивачкою та нею за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ніколи не намагався забрати дитину до себе.

ОСОБА_11 будучи допитаним у якості свідка по справі суду показав, що він є спортивним тренером ОСОБА_5 . Родину ОСОБА_10 , а саме позивачку, яка є матір`ю дитини, знає з березня 2025 року, коли вона привела ОСОБА_10 до спортивної школи займатися у спортивному залі. Позивач тоді зазначила, що у ОСОБА_10 немає батька, тому хлопцю потрібен наставник - чоловік. У розмовах ОСОБА_3 ніколи не згадував про батька. Чоловіка на ім`я ОСОБА_2 він не знає та ніколи його не бачив, та про нього нічого не чув. Усі заняття ОСОБА_5 оплачує його мати ОСОБА_1 .

Таким чином, допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з моменту народження проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні.

Суд дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності та взаємозв`язку встановив наступне.

З свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 17.10.2025 року (а.с. 12) судом встановлено, що 17 жовтня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зі свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 24.03.2010 року (а.с. 13) судом встановлено, що у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21.11.2011 року по справі №2-2065/11 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.18).

Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_1 (а.с.11) та довідкою Пірнівської сільської ради № 03-43.41/15 від 09.01.2025 року (а.с. 20) про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджується, що позивач та її син зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Актом обстеження умов проживання №1 від 09.01.2025 року (а.с. 19), комісією служби у справах дітей Пірнівської сільської ради встановлено факт спільного проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; для проживання та розвитку дитини забезпечено всі необхідні умови, будинок чистий, в дитини є окрема кімната, облаштована необхідними меблями, є необхідне канцелярське приладдя.

Рішенням Виконавчого комітету Пірнівської сільської ради від 27.03.2025 року №94 (а.с.66) було затверджено Висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Пірнівської сільської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.67-68). З доданого висновку вбачається, що батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні сина не приймає, його місцезнаходження невідоме. ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та бабусею, в будинку що належить бабусі, має все необхідне для навчання та відпочинку, забезпечений шкільним приладдям, одягом та харчуванням. Вихованням дитини займається лише матір.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали поданої заяви та письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

Частиною 1статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_1 (а.с.11) та довідки Пірнівської сільської ради № 03-43.41/15 від 09.01.2025 року (а.с. 20) про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що вони зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт спільного їх проживання та утримання позивачем ОСОБА_1 її сина ОСОБА_3 підтверджується також наявними в матеріалах справи Актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Пірнівської сільської ради №1 від 09.01.2025 року (а.с. 19), відповідно до якого, комісією встановлено факт проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , характеристикою ОСОБА_3 , учня 8 класу, наданою за місцем його навчання Нижчедубечанською гімназією Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області №02 від 13.01.2024 року (а.с.24), відповідно до якої мати приділяє належну увагу вихованню сина, батько не бере участі у навчанні та вихованні сина.

Окрім того, зазначений факт також підтверджується показами свідків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в яких вони зазначають, що з моменту народження, по теперішній час неповнолітній ОСОБА_3 , 2010 року народження проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .

Також свідки підтверджують, що дитина знаходиться на повному утриманні матері, яка самостійно, без участі батька дитини, займається вихованням та утриманням свого сина ОСОБА_3 .

Дослідженими судом доказами встановлено, що шлюб між сторонами розірваний, батько дитини проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось та визнано органом опіки та піклування, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення матір`ю самостійного виховання неповнолітньої дитини та її перебування на повному утриманні матері.

Враховуючи, що ОСОБА_1 займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає встановленим факт самостійного виховання та утримання позивачем ОСОБА_1 - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що поняття «утримання» законодавчо не визначено і його встановлення покладається на розсуд суду, який з урахуванням принципів належності та достатності доказів, наданих позивачем, підтверджених відповідачем та третьою особою, уповноважений встановити такий факт.

Суд також вважає, що позивач дійсно не може встановити факт утримання нею сина в інший спосіб, відмінний від судового рішення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають реалізації прав позивача та гарантованого захисту її дитини у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до частини четвертої статті 29 ЦК України та частини першої статті 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків.

Таким чином спірні відносини між батьками з приводу проживання дитини можуть вирішуватися судом лише, щодо малолітньої (до 14 років), а не неповнолітньої дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За змістом правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21(провадження №61-990св23) вказано, що уразі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що народився син і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, необхідно було відмовити.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц (провадження №61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15 (провадження №61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22).

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, досягши чотирнадцяти років неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має право самостійно вільно обирати місце свого проживання, батьки не в праві обмежувати його право вибору місця проживання.

Крім того, вирішення питання щодо місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, у даному випадку також не потребує ухвалення відповідного рішення суду, оскільки дане рішення не породжує жодних юридичних наслідків.

А тому, суд приходить до вмотивованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані достатніми доказами про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини.

З урахуванням зазначеного, встановивши те, що на момент розгляду справи неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виповнилося п`ятнадцять років, враховуючи положення ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з матір`ю, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивачем у своєму позові зазначено, що такі витрати відсутні, тому судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 12,76-80, 81, 89, 141, 259, 263- 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Пірнівської сільської ради, військова частина НОМЕР_1 про визначення місця проживання дитини, самостійного виховання та утримання дитини задовольнити частково.

Встановити факт самостійного виховання та утримання матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) дитини неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду виготовлений 18 грудня 2025 року.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Служба у справах дітей Пірнівської сільської ради (адреса місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Спортивна буд. 1, ).

Військова частина НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Суддя О.В. Рукас