Номер провадження: 22-ц/813/3520/25
Справа № 521/6346/24
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Крайнюкова М.М., відповідача ОСОБА_2 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крайнюков Максим Миколайович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги аргументувала тим, що малолітня ОСОБА_3 не знає свого рідного батька ОСОБА_2 , а як свого батька сприймає ОСОБА_4 , який займається її вихованням та розвитком, повністю її утримує, та взяв на себе всі функції та обов`язки батька. Враховуючи вищезазначене у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сформована свідомість про те, що вона живе у повноцінній сім`ї з рідними матір`ю та батьком, а також сестрою. Порушення сформованої системи сім`ї через включення до неї рідного батька, на думку позивача, може суттєво травмувати психіку малолітньої дитини ОСОБА_5 . Поява у житті малолітньої дитини рідного батька буде суттєвим стресовим чинником для дитини, порушить її сімейну ідентифікацію, благополучне існування у сім`ї, яку вона сприймає за рідну, призведе до зниження у свідомості дитини її статусу у сімейній системі, похитне усталену думку відносно добробуту її родини, негативно вплине на відношення з батьком ОСОБА_4 , на почуття безпеки довіри до найближчого оточення та на самооцінку дитини, призведе до прояву негативної поведінки. Не існує вірогідності негативних наслідків для малолітньої ОСОБА_5 у зв?язку із позбавленням ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідач подав відзив на позов в якому повідомив, що після розірвання шлюбу із позивачкою, 18.05.2015 між сторонами було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. В договорі сторони погодили, що їх дочка буде проживати разом з матір`ю, та за її бажанням проводити час з батьком. ОСОБА_2 зобов`язується брати участь в утриманні дочки (забезпеченні харчуванням, побутовими умовами її життя, отриманні дошкільної освіти, здобуття повної загальної середньої освіти) - як в натуральній формі, так і шляхом сплати матері щомісячно у добровільному порядку грошової суми, яка складатиме 1 000 грн, що підлягатиме індексації. Мати зобов`язується всіляко сприяти батьку у реалізації його права на особисте виховання дочки, зокрема, надаючи батьку можливість вільно особисто спілкуватися з дочкою протягом будь-якого зручного для сторін часу, але не мені ніж 48 годин на тиждень. ОСОБА_2 з 2016 року по сьогоднішній день відправляє від 3 000 грн на допомогу дитині, чим виконує свій обов`язок матеріального забезпечення ОСОБА_5 стабільно та на постійній основі. Загальна сума відправлених коштів на сьогоднішній день вже становить 205 845,58 грн.

Відповідач у відзиві наполягав на його здатності матеріально утримувати дочку та піклуватись про неї, зазначав про те, що до кримінальної відповідальності не притягувався, є психічно та фізично здоровим, має постійні роботу та дохід, а також нерухоме майно на праві власності. Позивачка перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та цілеспрямовано відмовляється від будь-якої допомоги дитині, крім аліментів для створення підстав позбавлення його батьківських прав. Хоча укладеним між сторонами Договором про участь у вихованні та утриманні дитини, передбачається право відповідача на спілкування з дочкою. На момент розірвання шлюбу дочці сторін було один рік, та вона не могла обирати, з ким залишитись жити, хто буде її виховувати. Тому, для комфортного зростання та виховання дитини ОСОБА_7 залишилась жити з матір`ю. Посилання позивачки в позовній заяві на те, що дитина не знає про існування рідного батька, що включення до сім`ї ОСОБА_2 буде стресовим чинником для дитини, похитне усталену думку щодо добробуту сім`ї є можливими наслідками саме поведінки позивачки, а не відповідача. Саме ОСОБА_1 з моменту формування свідомості дитини до сьогоднішнього дня, коли дитині майже 10 років замовчувала про існування біологічного батька, своїми діями перешкоджала бачитись батьку з дитиною та вводила її в оману про те, що її батьком є ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача двічі подавав заяви про відкладення розгляду справи в зв`язку із його зайнятістю в іншій справі.

Представник третьої особи - Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився.

04 грудня 2024 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крайнюков Максим Миколайович, подала апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , до суду подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

03 липня 2025 року ухвалою Одеського апеляційного суду доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради провести за участю психолога невимушену бесіду, процедуру опитування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо відношення до батька, бажання спілкуватись з батьком ОСОБА_2 , без участі матері ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду, Центром соціальних служб Одеської міської ради надано висновок психолога за результати проведеного опитування дитини (т. 1, а.с. 198).

В судове засідання, призначене на 10 грудня 2025 року об 14 год 30 хв з`явились позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Крайнюков М.М., відповідач ОСОБА_2 , інші учасники справи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи (т. 2, а.с. 9).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає, а подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки, а позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 наголошує на тому, що наявність договору про участь батька у вихованні дитини не може бути беззаперечним доказом того, що батько дійсно приймає участь у житті доньки. Апелянт зазначає, що після укладання договору до моменту подання позову пройшло майже 10 років і за цей час ОСОБА_2 не приймав участі у житті доньки. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції було необґрунтовано відхилено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Апеляційний суд, вважає доводи апеляційної скарги такими, що дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції за наступних обставин.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2014 року, який було розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2015 року (т. 1, а.с. 15).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис №9253 (т. 1, а.с. 18).

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю.

ОСОБА_1 з 05 вересня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , актовий запис №1515 (т. 1, а.с. 17).

У ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , актовий запис №1857 (т. 1, а.с. 19).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, не приймав та не приймає участі у її вихованні. Малолітня ОСОБА_3 не знає свого рідного батька. Як свого батька сприймає ОСОБА_4 , який займається її вихованням та розвитком, повністю її утримує, та взяв на себе всі функції та обов`язки батька.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ч. 1 ст. 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Верховним Судом у постановах від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц, від 02.12.2020 у справі №180/1954/19, від 13.112020 у справі №760/6835/18, від 09.11.2020 у справі №753/9433/17, від 02.11.2020 у справі №552/2947/19, від 13.03.2019 в справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №300/908/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було надано висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 97-100).

Висновок містить інформацію щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дочки, встановлену зі слів матері дитини та чоловіка матері ОСОБА_4 .. При цьому, як вбачається із висновку, не була проведена бесіда з дитиною ОСОБА_5 , так як про це просила мати дитини в своєї заяві від 16.08.2024, незважаючи на вік дитини, який їй дозволяє висловити своє ставлення до рідного батька.

В обґрунтування висновку органом опіки та піклування покладені довідки характеристики із навчальних закладів, які відвідувала раніше та відвідує зараз малолітня ОСОБА_3 , які містять інформацію про те, що дитину в заклад завжди приводила та забирала мати, також, як і відвідувала всі заходи, що відбувалися в закладі, не пропускала батьківські збори, оплату вносила своєчасно (т. 1, а.с. 24-26).

Висновок також містить інформацію про те, що між батьками дитини 18.05.2015 укладено нотаріальний договір про участь у вихованні та утриманні дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М., та докази виконання батьком своїх зобов`язань щодо матеріального утримання дитини (т. 1, а.с. 61-70).

При цьому, в розпорядженні органу опіки та піклування була інформація про те, що ОСОБА_2 незнятої чи непогашеної судимості не має, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває, має постійну роботу та дохід.

В свою чергу, судом першої інстанції вказаний висновок до уваги не взято, посилаючись на те, що органом опіки та піклування жодним чином не обґрунтований висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_5 , та не наведено доводів стосовно відповідності такого крайнього заходу впливу на ОСОБА_2 найвищим інтересам дитини, не з`ясовано причини відсутності контакту між батьком та дитиною, не надано відповідної оцінки наданим відповідачем документам, які його характеризують та не зазначено підстави, по яких орган опіки та піклування не приймає їх до уваги.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає за необхідне наголосити, що за приписами ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За положенням ч. 6 ст. 19 СК, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батька не є правовою підставою для застосування крайнього заходу позбавлення батьківських прав, проте суд має оцінити всі докази в сукупності, зокрема взявши до уваги вказану у висновку доцільність позбавлення батьківських прав, при прийнятті рішення.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Слід також наголосити на тому, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя (постанова КЦС ВС від 26.01.2023 в справі №164/812/21).

Ініціатором заслуховування думки дитини у судовому засіданні може виступати сама дитина, її законний представник, представник органу опіки та піклування, сторони та їх представники. Окрім цього, для захисту інтересів малолітніх чи неповнолітніх осіб, з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, має право і суд (ст. 13 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що з`ясувавши при розгляді справи в суді першої інстанції, що під час виготовлення висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, органом опіки та піклування не було проведено бесіду з дитиною, суд першої інстанції міг дослідити думку дитини або доручити відповідним органам провести бесіду для з`ясування думки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради провести за участю психолога невимушену бесіду, процедуру опитування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо відношення до батька, бажання спілкуватись з батьком ОСОБА_2 , без участі матері ОСОБА_1 .

У наданому висновку психолога за результатами бесіди з дитиною було надано відповіді на поставлені питання, а саме зазначено, що ОСОБА_2 не присутній ніяким чином, а ні в актуальній свідомості, а ні в згадуваннях. Аріна не знає про існування ОСОБА_2 , поява у її житті біологічного батька буде суттєвим стресовим чинником. Це повністю зруйнує її почуття безпеки, довіри до оточення та самооцінку. Також вказано, що поява у житті дитини біологічного батька може призвести до глибокого травмування дитини. Своїм рідним батьком ОСОБА_10 вважає ОСОБА_4 , на стосунках з яким будується почуття безпеки та довіри до світу.

Колегія суддів звертає увагу, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства», стаття 45 ЦПК України).

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №404/3499/17).

Таким чином, колегія суддів встановила, що ОСОБА_2 без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунувся від належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки ОСОБА_5 .

Апеляційний суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, починаючи з моменту коли дитині виповнився один рік, проживав окремо від неї, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання протягом майже десяти років, не спілкувався з донькою, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні дитини, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання доньки, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя.

Фактів створення перешкод з боку матері у здійсненні батьком своїх прав щодо доньки судом не встановлено.

Таким чином, позбавлення батьківських прав батька, який, починаючи з того моменту як дитині виповнився один рік, фактично самоусунувся (ухилилився) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №311/563/20.

За встановлених обставин позбавлення судом відповідача батьківських прав лише скасує правовий зв`язок між ним та донькою, а враховуючи відсутність між ними будь-яких особистих стосунків упродовж тривалого часу, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці стосунки.

Таким чином, при вирішенні спору у цій справі, колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням найкращих інтересів дитини, дійшла висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дитини майже з самого народження, а тому наявні виключні обставини для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суперечитиме інтересам дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_5 ..

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крайнюков Максим Миколайович - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення із позовною заявою в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 816 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 19 грудня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда