РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/76/25

Провадження № 22-ц/4815/1317/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_3 просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 28 травня 2022 року він уклав з ОСОБА_2 шлюб, від якого мають двох дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 . У дружини є двоє дітей від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі вони разом проживають однією сім`єю в с.Білашів Рівненського району Рівненської області та діти дружини від попереднього шлюбу перебувають на його утриманні, оскільки їх фізіологічний батько не бере участі в житті дітей, не виконує покладених на нього обов`язків по вихованню, піклуванню та догляду за синами, їх матеріальному утриманню. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення , оскільки породжує виникнення прав та обов`язків визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки даний факт є підставою для звільнення з військової служби (надання відстрочки від призову на військову службу).

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку апелянта суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що те, що біологічний батько не сплачує аліменти, не свідчить про його неможливість їх сплачувати, оскільки нібито відсутні дані про його непрацездатність чи поважні причини неутримання. Такі твердження суду є абсурдними, оскільки позивач не зобов`язаний доводити, що біологічний батько не має можливості утримувати дітей.

Обставини, зазначені в позові, повністю підтверджуються сукупністю доказів, які стверджують факт перебування дітей саме на утриманні позивача.

Відповідач ОСОБА_4 не бере участі у житті синів, їхньому утриманні та вихованні, не сплачує аліменти, стягнуті рішенням суду від 19 липня 2019 року.

Розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 226 623,17 грн (станом на 11.02.2025 року) та 239 453,57 грн (станом на 30.04.2025 року).

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідач ОСОБА_4 надав письмову заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості та згоду з обставинами, що означає, що він визнав факт неутримання ним дітей.

Дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за спільною донькою, а біологічний батько аліменти не сплачує, тому діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувають на утриманні позивача. Позивач активно бере участь у житті дітей, забезпечує їхнє навчання, дозвілля, харчування, виховання та лікування.

Встановлення факту перебування дітей на утриманні позивача має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок та військову службу», і є підставою для звільнення з військової служби або надання відстрочки від призову.

На підставі викладеного позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким встановити факт перебування дітей на його утриманні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2022 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), від якого мають двох дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Окрім того, ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, який розірвано заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 липня 2019 року, має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких згідно свідоцтва про народження є відповідач ОСОБА_4 .

З довідок Мізоцької селищної ради Рівненської області від 16 грудня 2024 року №11293 та від 09 січня 2025 року №11/5 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом з дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 проживає за вказаною адресою без реєстрації, доглядає дітей, виховує, купує всі необхідні речі, продукти харчування та інше.

Вказані обставини спільного проживання, виховання та утримання позивачем сім`ї підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які їм відомі зі слів ОСОБА_2 .

З характеристик з місця навчання вбачається, що ОСОБА_4 участі у вихованні своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не приймає.

Також, заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 липня 2019 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 01 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження №6018308 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів.

Указана постанова державного виконавця та розрахунок заборгованості ОСОБА_4 отримав 18 травня 2023 року, що підтверджується актом державного виконавця.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_4 по аліментах становить 226623,17 грн., у зв`язку з цим останній притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

За повідомленням відділу надання соціальних послуг м.Здолбунів Управління праці та соціального захисту населення Омельчук Л.В. отримує виплату державної допомоги при народженні дитини з 01 листопада 2024 року по 31 жовтня 2027 рік.

Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (ч. 1 ст. 18 СК України).

За частиною другою статті 18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Статтею 141 СК України закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 180 СК України).

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина перша статті 14, частина перша статті 15 СК України).

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 286 СК України)

З викладених норм слід дійти висновку, що обов`язок батьків виховувати і утримувати свою дитину презюмується як нерозривно пов`язаний з особами батьків та народження ними дитини.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна чи піклувальника та має звужений обсяг прав і обов`язків щодо пасинка, падчерки в силу закону.

У вітчима відсутній правовий обов`язок утримувати дитину дружини, а таке утримання може здійснюватись ним добровільно на підставі власного волевиявлення.

Констатація такого факту судовим рішенням фактично підтверджує усунення від утримання дітей не лише батька, а й матері та інших родичів передбачених ч. 1 ст. 286 СК України. Такий спосіб захисту не передбачений як самостійний СК України та фактично є обставиною, яку слід доводити у сімейному спорі, наприклад при позбавленні батьківських прав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки її доводи не спростовують правильності рішення суду по суті спору.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.