Провадження №2-о/512/27/25
"11" грудня 2025 р. с-ще Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Брюховецького О.Ю.,

присяжних - Асауляк Т.П., Чебанюка В.С.,

за участю секретаря - Тімановського А.Г.,

представника заявника - адвоката Остапишена Л.С.,

заінтересованої особи - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи орган опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області - Пащенка С.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області, Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), особа щодо вирішується питання про усиновлення - ОСОБА_3 про усиновлення, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2025 представник заявника - адвокат Харченко Г.Ю. звернулася до суду із заявою про усиновлення дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області, Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування поданої заяви зазначалось, що заявник ОСОБА_2 проживає у шлюбі з ОСОБА_1 . До реєстрації шлюбу ОСОБА_1 мала двох дітей, а саме: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після укладення шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають однією сім`єю. Згодом у шлюбі народилося ще двоє дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Заявник стверджує, що у нього з ОСОБА_3 склалися дуже гарні стосунки, дитина вважає і називає заявника батьком. ОСОБА_2 турбується про дитину створює всі належні умови для розвитку умови для розвитку, утримує та виховує, ставиться як до своєї рідної дитини. ОСОБА_1 , мати ОСОБА_7 , не заперечує проти усиновлення.

ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту та зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08.01.2024, номер запису: 000478645, відомості у Єдиному реєстрі боржників відсутні. Заявник має постійне місце проживання де і проживає разом із дружиною та чотирма дітьми за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник за місцем проживання характеризується сусідами позитивно, має гарний стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває.

Разом з тим, заявник стверджує, що згода батька дитини ОСОБА_8 на усиновлення відсутня, однак відповідно до частини 2 статті 219 Сімейного кодексу України: «Усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживають з дитиною понад шість місяців без поважних причин, проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її.»

Так, у свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений ОСОБА_9 відповідно до частини 1 статті 135 СК України зі слів матері, своїх батьківських обов`язків не виконував, участі у виховані та розвитку ОСОБА_3 не брав від її народження і до тепер, тобто, фактично у ОСОБА_3 весь цей час до 2023 року не було батька. Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і до моменту подачі заяви до суду, останній фактично виконує функції батька для ОСОБА_3.

Враховуючи викладене заявник, спираючись на статтю 211 Сімейного Кодексу України, просить суд визнати ОСОБА_2 усиновлювачем дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внести зміни до актового запису №45 від 10 липня 2020 року здійсненого Савранським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про народження ОСОБА_3 , у графі «Батько» записати ОСОБА_2 прізвище дитини змінити з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».

Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.

Ухвалою суду від 19.05.2025 заяву представника заявника - адвоката Харченко Г.Ю., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області, Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про усиновлення залишено без руху та надано заявнику термін для усунення недоліків (а.с.69-71).

11.06.2025 до суду на виконання ухвали суду від 19.05.2025 надійшла виправлена заява ОСОБА_2 заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області, Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про усиновлення (а.с.74-80).

Так, ухвалою від 11.06.2025 суд прийняв заяву, відкрив провадження в цивільній справі та призначив справу до розгляду окремого провадження. Перше судове засідання суд призначив на 12.08.2025 (а.с.141).

Протоколом попереднього відбору присяжних від 12.06.2025 по даній справі відібрані присяжні Асауляк Т.П. та ОСОБА_21 (а.с.143).

17.06.2025 до суду надійшло клопотання представника заінтересованої особи Подільської районної державної адміністрації Одеської області - Бочарової І.О. про долучення до матеріалів справи висновку про недоцільність усиновлення (а.с.147).

У зв`язку з неявкою присяжного ОСОБА_21 слухання справи відкладе на 27.08.2025.

Відповідно до довідки Укрпошти про причини повернення поштового відправлення (а.с. 156) присяжний ОСОБА_21 перебуває у складі Збройних Сил України та 22.08.2025 заступником керівника апарату суду - Бершадською О.А. здійснено повторний відбір присяжних. Так, згідно протоколу попереднього відбору присяжних вбачається, що по даній справі відібрані присяжні Асауляк Т.П. та Жирун Я.Б. (а.с.157).

Слухання справи відкладено на 23.09.2025.

22.09.2025 до суду надійшло клопотання представника заявника - адвоката Остапишеної Л.С. про відкладення розгляду справи (а.с.184).

Слухання справи відкладено на 15.10.2025.

15.10.2025 до суду надійшов лист Закладу професійної (Професійно-технічної) освіти «Північний професійний коледж» згідно якого вбачається, що присяжна Жирун Я.Б. не може з`явитися на судове засідання оскільки перебуває у щорічній основній відпустці (а.с.190).

Слухання справи відкладено на 11.11.2025.

В подальшому на підставі розпорядження голови суду, Жирун Я.Б. увільнено від виконання обов`язків присяжного у зв`язку з її релігійними переконаннями (а.с.219).

18.11.2025 заступником керівника апарату суду - Бершадською О.А. здійснено повторний відбір присяжних та на підставі протоколу визначено присяжними - Асауляк Т.П. та Чебанюк В.С. (а.с.199).

Слухання справи відкладено на 02.12.2025.

02.12.2025 до суду надійшло клопотання представника заявника - адвоката Остапишеної Л.С. про відкладення слухання справи у зв`язку з її неможливістю прибути в судове засідання (а.с.202).

Слухання справи відкладено 11.12.2025.

Представник заявника - адвокат Остапишена Л.С. 11.12.2025 в судовому засіданні підтримала заяву про усиновлення дитини ОСОБА_2 та просила задовольнити її з підстав, викладених у неї.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви про усиновлення її малолітньої дитини.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області - Пащенко С.В. в судовому засіданні 11.12.2025 заперечив щодо задоволення заяви про усиновлення дитини та просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Віта Тарнавська в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.152).

Дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).

ОСОБА_2 з 13.11.2023 проживає у шлюбі з ОСОБА_1 , яка має малолітню дитину, зокрема, ОСОБА_3 . Це підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.11.2023, актовий запис №20 (а.с.16).

Матеріали справи містять нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_1 про надання згоди на усиновлення ОСОБА_2 її дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.05.2024, актовий запис №45, матір`ю малолітньої ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_8 (а.с.18).

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_14 , актовий запис №45, вбачаються відомості про матір - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про батька - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.20).

Разом з тим із запису №2 вказаного витягу вбачається, що 21.02.2024 реєстратором Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме видалено інформацію про батька ОСОБА_16 , на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області (справа №512/968/23 від 16.01.2024) (а.с.21).

Крім того, з запису №3 вказаного витягу вбачається, що 17.05.2024 реєстратором Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі заяви матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №85/24.18-74 від 17.05.2024 внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 . Так, в актовому записі про народження дитини зазначено відомості про батька « ОСОБА_8 » (а.с.22).

З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.24).

Матеріали справи містять договір №05_01_24 про регулярне транспортне перевезення від 05.01.2024 (а.с.25-30), а також виписку про рух коштів по картці у Monobank (Universal Bank) (а.с.31-56).

Крім того, матеріали справи містять позитивну характеристику заявника (а.с.58).

З довідки №40 від 06.11.2024 вбачається, що мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають статус батьків багатодітної сім`ї (а.с.59).

Згідно з висновком про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини ОСОБА_3 вбачається, що дитина здорова (а.с.60-61).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_17 (а.с.62-63).

З висновку Комунального некомерційного підприємства «Цент первинної медико-санітарної допомоги» №1 Сумської міської ради про стан здоров`я ОСОБА_2 вбачається, що останній здоровий (а.с.81).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданий Савранським РВУМВС України в Одеській області від 30.03.2006 (а.с.82-85).

З висновку про недоцільність усиновлення малолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 13.11.2023 одружився з громадянкою України ОСОБА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох спільних малолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_1 також має двох дітей - неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких виховує спільно зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 , заявник бажає усиновити малолітню ОСОБА_3 .

Крім того, згідно з вказаним висновком вбачається, що ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався та не перебуває у розшуку, шкідливих звичок та психічних розладів щодо виховання дітей не має.

Крім того, з даного висновку вбачається, що бажання ОСОБА_2 , який є батьком двох дітей, усиновити дитину своєї дружини може бути використано з метою ухилення від призову на військову службу та легального виїзду за кордон.

Таким чином з даного висновку вбачається, що обов`язок оборони України має перевагу над бажанням заявника призовного віку бути усиновлювачем дитини своєї дружини, отримавши у зв`язку з цим відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.148-149, 175-177).

З довідки №709 від 27.08.2025 секретаря селищної ради, виконуючого обов`язки селищного голови Савранської селищної ради Одеської області Жируна О.М. про склад сім`ї вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входять ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_2 - батько, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_4 - донька (а.с.218).

Згідно довідки №1382 від 11.08.2025 командира військової частини НОМЕР_4 Збройних Сил України вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації (а.с.217).

Крім того, матеріали справи містять військовий квиток НОМЕР_5 виданий ІНФОРМАЦІЯ_8 від 22.02.2025 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.165-172).

З ату обстеження умов проживання вбачається, що проведено обстеження будинку який розташований по АДРЕСА_1 та в якому проживає сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Так, умови проживання в зазначеному будинку добрі, зроблений сучасний ремонт, для дітей створені всі належні умови для повноцінного розвитку та інтереси малолітніх дітей захищені (а.с.208).

Матеріали справи містять довідку директора (завідувача) Закладу дошкільної освіти «Веселка» з якої вбачається, що ОСОБА_3 відвідує дитячий садочок. Зі слів вихователів приводили та забирали дівчинку мати та відчим (а.с.205).

Крім того, матеріали справи містять довідку-характеристику Савранської селищної ради Одеської області з якої вбачається, що ОСОБА_2 характеризується позитивно (а.с.206).

З довідки - характеристики Савранської селищної ради Одеської області вбачається, що ОСОБА_1 також характеризується з позитивної сторони (а.с.207).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Заявник повинен зазначити і довести підстави за заявою про усиновлення дитини, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги.

Згідно статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до статті 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до частин 2, 7-9 статті СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакеті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3).

У силу вимог статей 3, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до частини 5, 6 статті 24 Закону України «Про охорону дитинства», усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно частини 1 статті 208 СК України усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу).

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Визначення кола осіб, які можуть бути усиновлювачами, надано в статті 211 СК України. Зокрема, відповідно до її частини 1 усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

Стаття 212 СК України визначає коло осіб, які не можуть бути усиновлювачами.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Положеннями статті 224 СК України визначено, що суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину.

Також суд, постановляючи рішення про усиновлення малолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

Згідно з матеріалами справи, заявник є особою, яка відповідно до вимог статті 211 СК України може бути усиновлювачем. До заяви про усиновлення заявником надано медичний висновок про стан його здоров`я, де зазначено, що він не потребує стороннього догляду. І хоча перешкод, визначених статтею 212 СК України для усиновлення дитини судом не виявлено, з огляду на правовий режим воєнного стану судом перевірялася інформація щодо військового обліку заявника ОСОБА_2 , внаслідок чого встановлено наступне.

Згідно довідки №1382 від 11.08.2025 командира військової частини НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації (а.с.164).

Крім того, матеріали справи містять військовий квиток НОМЕР_5 виданий ІНФОРМАЦІЯ_8 від 22.02.2025 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.165-172).

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед іншого, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (пункт 3); жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років (пункт 5); жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько- консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність (пункт 6); усиновлювачі, на утриманні яких перебуває дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років (пункт 8); опікун особи, визнаної судом недієздатною (пункт 10); інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках (пункт 24).

З аналізу вказаних норм статті 23 вказаного Закону та встановлених судом фактичних обставин, суд зазначає, що на момент розгляду даної справи ОСОБА_2 не має права на відстрочку від призову під час мобілізації, а набуде його лише у разі прийняття судом рішення про усиновлення, відповідно до пункту 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд зауважує, що сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

У даній справі предметом розгляду є усиновлення заявником малолітньої дитини віком п`яти років. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання за ними певного соціально-правового статусу - усиновлювача, а отже і факту пов`язаного із реалізацією права заявника на відстрочку від призову (мобілізації) на військову службу під час мобілізації.

Вказане питання постало під час дії правового режиму воєнного стану.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» (затвердженим Законом України від 03.03.2022р. №2105-ІХ) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.

Відповідно до визначень, які наведені у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Частиною першої статті 23 Закону №3543-ХІІ визначено категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації

Так, відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.

Отже, рішення про усиновлення дитини є безумовною підставою для звільнення від мобілізації.

Разом з тим, Верховний Суд, з огляду на встановлений статтею 65 Конституції України конституційний обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, надаючи оцінку доводам і доказам у категорії справ, що дають підстави для відстрочки від мобілізації вказує, що суди мали б обережно застосовувати таку процедуру, не допускаючи ситуацій, за яких виникав би сумнів у пред`явленні позовів військовозобов`язаних/військовослужбовців з метою штучного створення умов та обставин, які могли б бути підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд наголошує, що в умовах особливого періоду (воєнного стану) не можна допускати зловживання процесуальними правами шляхом застосування способів захисту сімейних прав, інтересів дитини тощо з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби).

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27.11.2008 (ратифікованої Україною 15.02.2011), компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише після належного попереднього встановлення обставин стосовно усиновлювача, дитини та її сім`ї. Під час такого встановлення обставин і після цього дані можуть збиратися, оброблятися й розповсюджуватися лише відповідно до правил, які стосуються професійної конфіденційності й захисту персональних даних.

Встановлення обставин в належному обсязі в кожній справі стосується настільки, наскільки це є можливим, та inter alia, таких питань: a) особистості, стану здоров`я та соціального середовища усиновлювача, подробиць про його домівку та умови проживання, його здатності виховувати дитину; b) причин, з яких усиновлювач бажає усиновити дитину; c) причини, через які інший з подружжя або зареєстрованих партнерів не приєднується до заяви, коли лише один з подружжя або зареєстрованих партнерів звертається із заявою про усиновлення; d) взаємної сумісності дитини й усиновлювача, а також тривалості часу, протягом якого дитина перебувала під його опікою; e) особистості, стану здоров`я й соціального середовища дитини, а також з урахуванням встановлених законом обмежень її сімейного походження та її цивільного стану; f) етнічного, релігійного та культурного походження усиновлювача й дитини.

Положення цієї статті не впливають на повноваження чи обов`язок компетентного органу отримувати будь-яку інформацію або докази, незалежно від того, чи охоплюються вони обсягом такого встановлення обставин, і які він розглядає як такі, що можуть бути використані (ч. 4 ст. 10 Європейської конвенції про усиновлення дітей).

Компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини (ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей).

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні достатні дані, що рішення заявника про усиновлення є проявом його справжніх намірів.

Вказані заявником обставини, свідчать про штучні та формальні його наміри у прагненні усиновити ОСОБА_3 , які абсолютно не ґрунтуються на сімейних взаємовідносинах та почуттях любові як батька до доньки. Відносини між ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 не є стійкими з урахуванням того, що заявник проходить військову службу в лавах Збройних Сил України.

Отже, та обставина, що дитина проживає і виховується в сім`ї заявника, відповідно до пункту 1 частини першої статті 213 СК України, не є безумовною підставою для здійснення усиновлення у даному випадку.

Суд виходить з того, що сама лише формальна відповідність заявника вимогам, встановленим статтею 211 Сімейного Кодексу України, також не є безумовною підставою для ухвалення судом рішення про усиновлення дитини. При цьому суд вважає, що зі змісту наданого органом опіки та піклування висновку про недоцільність усиновлення заявником дитини вбачається про дійсні обставини усиновлення, а також недобросовісність і мету такого усиновлення.

Також суд вдався і до оцінки свідомого зазначення в заяві про усиновлення неправдивої інформації щодо непотрібності згоди батька дитини ОСОБА_8 і звернув увагу на пояснення матері ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про те, що у актовому записі про народження дитини ОСОБА_3 здійснено зміни реєстратором.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що 16.01.2024 внесені зміни реєстратором до актового запису на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області по справі №512/968/23, яким ухвалено про виключення відомостей про батька ОСОБА_16 .

Як вже зазначалось вище із запису №2 повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_14 , актовий запис №45, доданого до матеріалів заяви про усиновлення, вбачається, що 21.02.2024 реєстратором Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме видалено інформацію про батька ОСОБА_16 , на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області (справа №512/968/23 від 16.01.2024) (а.с.21).

Вказаним рішенням Савранського районного суду Одеської області по справі №512/968/23 від 16.01.2024 виключено запис про ОСОБА_16 як батька дитини ОСОБА_14 з актового запису про її народження.

Також в ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що в 2021 році ОСОБА_19 зробив генетичну експертизу, яка підтвердила, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_1 повідомила суду, що вона уклала шлюб з ОСОБА_2 13.11.2023, тобто до винесення вказаного рішення судом. Разом з тим, ОСОБА_1 вказала, що 17.05.2024 на підставі її заяви відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , а саме зазначено відомості про батька ОСОБА_8 (неіснуючу людину).

Так, дійсно відповідно до частини 2 статті 219 СК України усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її.

Проте виключення запису про ОСОБА_16 як батька дитини ОСОБА_14 з актового запису про її народження відбулось на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 16.01.2024, тобто ще до подання заяви про усиновлення, яка була складена 14.05.2025.

Крім того суд вважає умисним приховуванням інформації зазначення в заяві про усиновлення про те, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту та надання відповідного договору №05_01_24 про регулярне транспортне перевезення від 05.01.2024 (а.с.25-30).

Водночас згідно з довідкою №1382 від 11.08.2025 командира військової частини НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації (а.с.164).

Крім того, матеріали справи містять військовий квиток НОМЕР_5 виданий ІНФОРМАЦІЯ_8 від 22.02.2025 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.165-172), з якого вбачається, що ОСОБА_2 призваний на військову службу з 23.02.2025, тобто до подання заяви про усиновлення.

Вказані військово-облікові документи були надані до суду лише в судовому засіданні 27.08.2025, тобто більше ніж через 3 місяці після подання заяви про усиновлення.

Отже свідоме зазначення в заяві про усиновлення неправдивої інформації щодо непотрібності згоди батька дитини ОСОБА_8 за наявності на момент подання такої заяви рішення суду про його виключення як батька дитини ОСОБА_8 та незазначення інформації щодо проходження військової служби в ЗСУ суд розцінює як умисну спробу приховати інформацію з метою прикривання дійсних намірів заявника.

На думку суду, звернення ОСОБА_2 до суду з заявою про усиновлення дитини 14.05.2025 є достатньо поспішним та формальним з урахуванням спливу менш ніж 3-х місяців після призову заявника до лав ЗСУ 23.02.2025.

Поряд з цим заявник ОСОБА_2 протягом розгляду справи жодного разу не висловив бажання продовжувати військову службу.

Вищевикладене у своїй сукупності викликає обґрунтовані сумніви щодо добросовісності усиновлення.

Суд вважає, що такими діями заявник може намагатися створити для себе інші правові наслідки та умови, що пов`язані із усиновленням.

Усиновлення повинно мати на меті створення умов для повноцінного розвитку і виховання дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини, а не створення передумов для виникнення інших прав у заявника або звільнення від мобілізації заявника на період воєнного стану. Тобто, сам по собі інститут усиновлення не повинен бути формальним, не може бути підставою лише для реалізації інтересів заявника.

Суд вважає, що передбачене законом право на звільнення з військової служби перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із обставинами усиновлення. Це певним чином характеризує усиновителя і ставить під сумнів безкорисливість мотивів усиновлення.

Водночас суд з повагою ставиться до прав та інтересів заявника, як військовослужбовця, який виконує військовий обов`язок, його свідоме ставлення до належного виконання ним, як вітчимом, своїх батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , переконаний в їх існуванні, але не вбачає у рішенні про бажання усиновити дитину ознаки достатності і відповідності внутрішньому волевиявленню для стверджувального висновку про намір виконати дії по усиновленню, виключно в інтересах дитини. На думку суду, сторони у справі, не були до кінця щирими перед судом у своїх поясненнях. Ураховуючи, що між заявником і військовою частиною Збройних Сил України, можуть в подальшому виникнути обставини і відповідно спір, пов`язаний з доведенням підстав для звільнення від проходження військової служби, то слід брати до уваги, що вирішення вимог заявника за заявою, може бути в подальшому, пов`язано з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків за предметом та можливими правовими наслідками і може стосуватися сфери публічно-правових відносин.

При цьому, суду не наведено переконливих мотивів, що спонукає заявника на усиновлення дитини, лише узагальнено вказано про наявність між ним та дитиною теплих взаємин, бажання проживати разом як родини на законодавчому рівні.

Судом не встановлено, що під час сумісного проживання між заявником та дитиною виникли настільки близькі духовні зв`язки, які притаманні загальноприйнятим в суспільстві відносинам між батьками та дітьми, що свідчать про наявність між ними взаємин як між батьком та донькою.

Згода матері на усиновлення її дитини не може бути основою для прийняття такого рішення судом. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини, як зазначено у справі про позбавлення батьківських прав (постанова КЦС від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22) на яку орієнтований суд і у справі, що розглядається.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до частини 2 статті 207 СК України відсутні підстави для усиновлення заявником дитини його дружини, оскільки таке усиновлення не відповідає найвищим інтересам дитини та не забезпечить гармонійні умови її життя.

При цьому, суд виходить з якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає дотримання балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення про усиновлення. Наявність біологічного батька та спілкування з ним суд вважає доцільним для дитини як на даний час, так і в майбутньому, а наявність нормальних стосунків дитини з заявником - є додатковим благом для дитини, яка фактично має як рідного батька, так і вітчима. При цьому відсутність усиновлення з боку заявника не заважає йому дбати та піклуватись про дитину як рідну.

Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 489/2464/16-ц, зауважував, що саме суд зобов`язаний з`ясувати наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частини першої, другої та третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (із подальшими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично).

Крім того, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про недоцільність усиновлення дитини заявником.

Зі змісту наданого висновку про недоцільність усиновлення заявником дитини не видно, які відносини наразі склалися між дитиною та кандидатом в усиновлювачі, але відображено дійсні обставини усиновлення, а також недобросовісність і мету такого усиновлення.

З огляду на вищевикладене, критично оцінивши заяву про усиновлення, яка, з урахуванням того, що заявник вже має двох малолітніх дітей, фактично є умовою для отримання відстрочки від призову під час мобілізації під час правового режиму воєнного стану, суд вбачає в цій справі ознаки штучного спору, задоволення якого призведе до можливості для певної міри зловживань щодо виконання особою її конституційного обов`язку, передбаченого статтею 65 Конституції України, що на переконання суду є неприпустимим.

Така корислива зацікавленість заявника спростовує презумпцію його доброчесності як усиновлювача і суперечить найкращим інтересах дитини, з огляду на що з метою її захисту суд у задоволенні заяви - відмовляє.

При цьому, суд виходить з якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає дотримання балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення про усиновлення та враховує наявність біологічного батька, який не позбавлений батьківських прав щодо дитини.

До того ж ОСОБА_2 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 не позбавлений можливості проживати з дитиною ОСОБА_3 та піклуватися про неї як про власну дитину.

Відповідно до п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hivisaari v. Finland» щодо того, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються, щоб засвідчити, що сторони були заслухані та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя - суд у повній мірі відповів на кожен аргумент сторін при прийнятті рішення у даній справі та належно мотивував своє рішення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 314 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 263-265, 293, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування в особі Подільської районної державної адміністрації Одеської області, Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), особа щодо вирішується питання про усиновлення - ОСОБА_3 про усиновлення - відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 19.12.2025.

Суддя: О.Ю. Брюховецький

Присяжна: Т.П. Асауляк

Присяжна: В.С. Чебанюк