Справа № 183/6744/25
№ 2/183/4502/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в листопаді 1992 році йому, як військовослужбовцю, на склад сім`ї з трьох осіб, була надана у користування окрема, 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 ), що належала військовому відомству.
В означене житлове приміщення позивач та члени його сім`ї вселилися, зареєструвалися та фактично проживали на підставі ордеру, виданого Гвардійською КЕЧ району від 26.11.1992 року № 947.
25 жовтня 2013 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 183/3629/13-ц) шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, наданих Центром надання адміністративних послуг Черкаської селищної ради № 1112 від 02.04.2025 року за вищевказаною адресою наразі зареєстровані:
- основний квартиронаймач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 23.12.1992 року;
- колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 23.12.1992 року;
- син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 29.01.2003 року.
Згідно Акту перевірки фактичного проживання (не проживання), який складався 14.05.2025 року депутатом Черкаської селищної ради округу № 7, у присутності сусідів, мешканців будинку АДРЕСА_2 , зафіксовано той факт що ОСОБА_2 з 2015 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , при цьому вивезла усі свої речі і жодного разу не з`являлась.
Позивач вимушений звернутись до суду, оскільки відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат утриманню житлового приміщення, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 23 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 20).
Позивач надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його присутності, заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що в листопаді 1992 році ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, на склад сім`ї з трьох осіб, була надана у користування окрема 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 ), в яку позивач та члени його сім`ї вселилися, зареєструвалися та фактично проживали на підставі ордера, виданого Гвардійською КЕЧ району від 26.11.1992 року № 947 (а.с. 4).
25 жовтня 2013 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 183/3629/13-ц) шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано, о підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.10).
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, наданих Центром надання адміністративних послуг Черкаської селищної ради № 1112 від 02.04.2025 року та витягом з реєстру територіальної громади за вищевказаною адресою наразі зареєстровані (а.с. 5-9):
- основний квартиронаймач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 23.12.1992 року;
- колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 23.12.1992 року;
- син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 29.01.2003 року.
Згідно Акту перевірки фактичного проживання (не проживання), який складався 14.05.2025 року депутатом Черкаської селищної ради округу № 7, у присутності сусідів, мешканців будинку АДРЕСА_2 , зафіксовано той факт що ОСОБА_2 з 2015 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.11).
Правовідносини, що вникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).
17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст.72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Згідно з ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 з 2015 року фактично не проживає за місцем реєстрації.
Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України, є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.
А тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.10-12,27,30,58-62,209,212-215,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Сорока О.В