УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 348/278/24

провадження № 61-14549ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчак Юрій Іванович, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Ланчинської селищної ради, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації

та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Ланчинської селищної ради, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішенням Добротівської сільської ради Надвірнянського району від 28 серпня 2009 № 382/23/09, яким ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, яка розташована в урочищі «Добротівська гора» у с. Добротів Надвірнянського району Івано-Франківської області;

- визнати недійсним державний акт від 03 вересня 2010 року серії ЯК № 849640

на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0015, яка розташована в урочищі «Добротівська гора»,

с. Добротів Надвірнянського району Івано-Франківської області;

- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0015, яка знаходиться у с. Добротів Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у державну власність в особі Надвірнянської районної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0015, яка розташована у с. Добротів Надвірнянського району.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 27 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішенням Добротівської сільської ради Надвірнянського району від 28 серпня 2009 № 382/23/09, яким ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, яка розташована в урочищі «Добротівська гора» у с. Добротів Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Визнано недійсним державний акт від 03 вересня 2010 року серії ЯК №849640

на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0015, яка розташована в урочищі «Добротівська гора»,

с. Добротів Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0015, яка знаходиться у с. Добротів Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у державну власність в особі Надвірнянської районної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0015, яка розташована у с. Добротів Надвірнянського району.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

17 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчак Ю. І., засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 14 жовтня 2025 року в цій справі, в якій представник заявниці, посилаючись

на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня

2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 жовтня

2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявниці надати докази (наприклад, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел щодо ринкової вартості земельної ділянки, площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0015).

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчак Ю. І., надіслала матеріали

на усунення недоліків, з яких вбачається, що недоліки касаційної скарги представником заявниці усунуто.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті

ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу

в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2025 року (на час подання касаційної скарги) - 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації

та повернення земельної ділянки.

З касаційної скарги убачається, що оціночна вартість спірної земельної ділянки площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0015 становить

156 217,76 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Стосовно позовних вимог немайнового характеру щодо визнання незаконним

та скасування рішення, визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації, то справа в цій частині вимог не є справою, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно

до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України представником заявниці у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом

у цій справі не встановлено.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі

у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчак Ю. І., подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчак Юрій Іванович, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня

2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 жовтня

2025 року у справі за позовом заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Ланчинської селищної ради, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська