РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/421/23

Провадження № 22-ц/4815/1198/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Боймиструка С.В.,

суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до поданої позовної заяви 21 листопада 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт, який був посвідчений Степанською селищною радою Сарненського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №263.

Вказаним заповітом мати заповіла належний їй, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 травня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Степанської селищної ради, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , в рівних долях ОСОБА_1 , її рідному брату ОСОБА_2 та сестрам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заповідач ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй на праві власності домоволодіння.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач своєчасно, в межах визначеного законодавством строку, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Однак, нотаріусом ОСОБА_6 позивачеві було роз`яснено, що в зв`язку із введенням військового стану, відповідні процесуальні строки зупиняються, а тому, про поновлення перебігу таких строків її буде повідомлено нотаріусом додатково.

В подальшому, при повторному зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса, її було повідомлено, що нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені вище обставини позивач просить визнати поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що і стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що причини пропуску строку подання заяви нотаріусу є поважними, об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами, оскільки вони спричинені змінами в законодавстві щодо перебігу строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану.

Позивачка зверталась до нотаріуса двічі в межах встановленого шестимісячного строку (у січні 2022 року та 9 березня 2022 року, що був 14-й день війни в Україні) з наміром подати заяву про прийняття спадщини.

09.03.2022 року Позивач отримала усну відповідь від нотаріуса про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану (Указ Президента України № 64/2022) та Постановою КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року, перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану. Їй було роз`яснено, що про поновлення перебігу строку їй нотаріус повідомить додатково.

Законодавство змінювалося: спочатку перебіг строку зупинявся на час дії воєнного стану (Постанова КМУ № 164 з доповненням від 06.03.2022); пізніше Постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року було встановлено, що зупинення строку не може перевищувати чотирьох місяців; а з 18 червня 2023 року відповідний пункт було виключено, що відновило дію шестимісячного строку.

У зв`язку із введенням воєнного стану та появою суперечливих обставин, зміни в законодавстві, що стосувалися строку прийняття спадщини, були непередбачуваними для Позивачки і в кінцевому результаті призвели до пропущення строку.

Ці обставини унеможливили своєчасне звернення Позивачки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті спадкодавиці ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Дотриманням свободи заповіту є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, зазначається, що інші спадкоємці (Відповідачі), які були визначені у заповіті, до нотаріуса не зверталися і заяви про прийняття спадщини не подавали. Відповідачі не надали жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2017 року ОСОБА_5 (яка відповідно до наданої суду позивачем копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 січня 1973 року, є її матір`ю, при чому прізвище позивачем було змінено з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 " внаслідок реєстрації шлюбу із ОСОБА_9 , що мало місце 19 червня 1993 року і підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від цього ж числа) на випадок смерті зробила заповідальне розпорядження щодо належного їй житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , в рівних частках на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Факт наявності у спадкодавця вказаного у заповіті майна доводиться копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 травня 2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14835341 від 08 червня 2007 року та технічного паспорту, виготовленого станом на 16 березня 2007 року, згідно із якими ОСОБА_5 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , 1967 року забудови, загальною площею 70,5 м2 (частка ціла).

Заповідач, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тутовичі Сарненського району Рівненської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18 жовтня 2021 року.

Таким чином, позивач, згідно із вимогами ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом після смерті матері.

Відповідачі подали заяви, якими вказали, що вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову (а.с. 42-44).

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України №565/1145/17.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, слід виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Причиною неможливості прийняття спадщини у строк, визначений законодавством, шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви позивачка зазначила факт введення в Україні воєнного стану, і зумовлена цим правова невизначеність у перебігу строків прийняття спадщини та вчинення нотаріальних дій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мала істотних труднощів для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки зверталась з цією метою до нотаріуса, однак з таким висновком апеляційний суд не погоджується.

Як вбачається з пояснень позивачки, вона своєчасно, 9 березня 2022 року, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріусом їй було роз`яснено, що в зв`язку із введенням військового стану заборонено вчинення нотаріальних дій, а заяву про прийняття спадщини вона зможе подати після відновлення роботи спадкового реєстру.

В січні 2023 року позивач повторно звернулася до приватного нотаріуса Соколовської М.В., однак вона повідомила, що таку заяву прийняти не може, оскільки пропущено строк на подання заяви та порекомендувала звернутись до суду.

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку зі збройною агресією російської федерації на території України введено воєнний стан.

В свою чергу п. З постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №209) було визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 до п. З постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" були внесені зміни, відповідно до яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.

31 січня 2023 року (тоді ж коли позивач звернулася з позовом) була оприлюднена постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №676/47/21, де судом, серед іншого, було роз`яснено, що оскільки ця норма суперечить статтям 1270, 1272 ЦПК України, то вона не підлягає застосуванню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану" (набрала чинності 19 червня 2023 року) пункт 3 виключено: "Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини."

Тобто виключено норму, яка суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому згідно позиції ВС (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21 https://reyestr.court.gov.ua/Review/108654283) не підлягала застосуванню.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу "якості законів" при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі "Сєрков проти України" ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо "якості закону".

Крім того, у справі "Новік проти України" ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вищевказана норма постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" суперечить вимогам ЦК України.

Однак у ситуації невизначеності у правовому регулюванні перебігу строку прийняття спадщини позивач добросовісно помилялася щодо кінцевої дати подачі заяви на прийняття спадщини, та така помилка є об`єктивною та істотною перешкодою для прийняття позивачем рішення про прийняття спадщини у визначений законом строк, а тому з урахуванням наведених позивачкою у своєму позові негативних чинників, пов`язаних з воєнним станом, викладені нею обставини є поважними причинами, які перешкодили вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану можна розцінювати як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини.

Враховуючи обставини цієї конкретної справи, неодноразову зміну законодавства щодо прийняття спадщини у період дії воєнного стану, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, колегія суддів дійшла висновку про встановлення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно ч.1ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити для ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці з моменту ухвалення рішення апеляційним судом з 18 грудня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.