ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 639/946/25

провадження № 22-ц/818/5003/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідачі ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2025 року у складі судді Труханович В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 54 689,45 грн, з яких: 50 617,66 грн - за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.07.2015 по 31.12.2024; 641,76 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період 01.08.2022 по 31.12.2024; 1 624,09 грн за послуги с постачання гарячої води за період з 01.07.2015 по 31.12.2024, 491,95 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період 01.08.2022 по 31.12.2024, 991,51 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.08.2022 по 31.12.2024, 322,48 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 31.12.2024, та стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 1 525,39 грн, 3% річних у сумі 573,57 грн, а також судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі є споживачами послуг теплопостачання, постачання гарячої, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, отримують такі послуги, але не здійснюють оплату, внаслідок чого утворилася зазначена заборгованість.

Рішенням Новобоварського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2025 року позов задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 49 166,49 грн, з яких: 45 094,70 грн - за послуги з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 31.12.2024; 641,76 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період 01.08.2022 по 31.12.2024; 1 624,09 грн за послуги с постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 31.12.2024; 491,95 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період 01.08.2022 по 31.12.2024; 991,51 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.08.2022 по 31.12.2024; 322,48 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 31.12.2024.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати в сумі 1 525,39 грн, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 538,61 грн та судовий збір у сумі 2 731,26 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 та інфляційних витрат та 3% річних від простроченою суми.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не правильно застосовано строки позовної давності, оскільки позовна давність до позовних вимог ХТМ повинна бути застосовна з 02.04.2020. Позивачем та судом не зазначено за якою формулою зроблено розрахунок 3% річна та інфляційних витрат. У наданому позивачу розрахунок не містить інформацію за який саме період проведений такий розрахунок. Відсутність зазначення конкретного періоду, за який проведено розрахунок, унеможливлює перевірку його точності. Крім того, чинним законодавством не передбачено застосування коефіцієнтів для нарахування 3?% річних.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06 лютого 2025 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4)

Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, в результаті неналежного виконання споживачами своїх зобов`язань по оплаті за спожиті комунальні послуги у період з листопада 2017 по липень 2024 утворилась заборгованість у розмірі 74 314,55 грн за постачання теплової енергії та 18 013,71 грн за постачання гарячої води (а.с. 4-5).

Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за надані комунальні послуги КП «ХТМ», відповідач є споживачем послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6, 7,8).

За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг у розмірі 54 689,45 грн., з яких: 50 617,66 грн - за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.07.2015 по 31.12.2024; 641,76 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період 01.08.2022 по 31.12.2024; 1 624,09 грн за послуги с постачання гарячої води за період з 01.07.2015 по 31.12.2024, 491,95 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період 01.08.2022 по 31.12.2024, 991,51 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.08.2022 по 31.12.2024, 322,48 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 31.12.2024 (а.с. 5-6, 7,8).

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.07.2023 № 2189-VIII ( надалі Закон № 2189-VIII) надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України № 1875-IV, якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

З 01.12.2021 на підставі частини 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у багатоквартирних будинках регламентується положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті надавача послуг.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є споживачами послуг з послуги з опалення та постачання гарячої води адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та розрахунком позивача.

Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно з пп. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Так, положення ст. ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника та орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як зазначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог зазначених процесуальних норм КП «Харківські теплові мережі» надані належні докази надання ОСОБА_1 послуг з теплопостачання у зазначений у позові період та існування у відповідача заборгованості з оплати зазначених послуг.

Посилання апелянта на неправильне застосування судом строку позовної давності колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів Українивід 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту:«Під час дії карантину, встановленого КабінетомМіністрівУкраїни з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Встановлений відповідно до постанови Кабінету Міністрів Українивід 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні карантин діяв з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.

Таким чином, строк позовної давності було продовжено на весь період дії карантину.

Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року, діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та встановлені судом обставини, суд у своєму рішенні дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за послуги у розмірі 49 166,49 грн, з яких: 45 097,70 грн - за послуги з постачання теплової енергії за період з 02.04.2017 по 31.12.2024; 641,76 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період 01.08.2022 по 31.12.2024; 1 624,09 грн за послуги с постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 31.12.2024, 491,95 грн за абонентську плату зі Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період 01.08.2022 по 31.12.2024, 991,51 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.08.2022 по 31.12.2024, 322,48 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 31.12.2024 з урахуванням продовжених строків позовної давності.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних суд зазначає, наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

У даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з березня 2019 по листопад 2021, нараховано 1 525,39 грн інфляційних втрат та 573,57 грн 3 % річних (а.с. 9).

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 390 від 21.04.2023 заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій. В подальшому до Постанови були внесені зміни № 1405 від 29.12.2023.

Враховуючи вищенаведене, то суд правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у за період з березня 2019 по листопад 2021 інфляційний втрати у розмірі 1 525,39 грн (в межах заявлених позовних вимог) та три відсотки річних у розмірі 538,61 грн.

Щодо доводів апелянта про те, що в розрахунках заборгованості зазначено лише місяць і рік нарахування, без конкретного дня, судова колегія зазначає, що такі розрахунки, надані КП «ХТМ», відповідають вимогам ст. 12, 81 ЦПК України та є належними і допустимими доказами. Відсутність конкретного дня нарахування не впливає на їх достовірність та не позбавляє споживача обов`язку сплати заборгованості за фактично надані послуги, оскільки основною підставою для стягнення є факт користування житлово-комунальними послугами у відповідний період.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом правильно встановлені обставини у справі та характер спірних правовідносин, надана належна оцінка наданим позивачем доказам надання відповідачці житлово - комунальних послуг та неналежного виконання останньою обов`язку щодо їх оплати, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19.12.2025.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук