Справа № 602/977/25
Провадження № 2/602/486/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі у тексті - ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» або Товариство або позивач) через свого представника адвоката Усенко М.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що у 08.10.2022 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №7977885, за умовами якого відповідач отримав 4900 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. Однак, відповідач не повернув кредитні кошти, не сплатив комісії і проценти за користування кредитом. У подальшому 30.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором було передано від первісного кредитора позивачу. Сума заборгованості відповідача становить 20335 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 4900,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 14504 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту 931 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Разом з тим просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору та суму витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.

Ухвалою суду від 17.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 18.11.2025 розгляд справи відкладено на 17 грудня 2025 року.

Представник позивача, належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У матеріалах справи містяться поштові конверти, у яких суд надсилав судові повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 про виклик його у судові засідання на 18.11.2025 та 17.12.2025, і які повернулися до суду з відмітками підприємства поштового зв`язку про відсутність адресата.

Окрім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

З урахуванням наведеного вище суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідив та оцінив письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

8 жовтня 2022 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 7977885 з ТОВ «МІЛОАН», що підтверджується доданою до позовної заяви копією зазначеного документа (а.с. 7-12).

На підтвердження укладення договору про споживчий кредит між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 позивач також додав до позовної заяви копії наступних документів: Додаток №1 до договору про споживчий кредит №7977885 від 08.10.2022 - «Графік платежів за договором про споживчий кредит 7977885 від 08.10.2022» (а.с. 12 - на звороті); Додаток № 2 до договору про споживчий кредит №7977885 від 08.10.2022 - «Паспорт споживчого кредиту № 7977885» (а.с. 13); довідку б/н від 18.07.2025 Генерального директора ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 14); Анкету-заяву на кредит № 7977885 з датою створення 08.10.2022 (а.с. 14 зворот - 15).

Станом на 08.10.2022 ТОВ «МІЛОАН» (код 40484607) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Таким чином суд установив, що ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 207, 638, 639, 1055 ЦК України та у порядку, передбаченому ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», уклали в письмовій формі в електронному вигляді Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) №7977885 від 08.10.2022 (далі у тексті - Кредитний договір), згідно з п.1.1. якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Отже, на підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, а саме правовідносини за договором споживчого кредиту, які регулюються нормами ЦК України та іншими актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1054ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту наведеної вище правової норми слідує, що обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти виникає на підставі укладеного кредитного договору після виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: сума (загальний розмір) кредиту становить 4900,00 гривень (п.1.2); кредит надається загальним строком на 103 днів з 08.10.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового (13 днів) та поточного (90 днів) періодів (п.1.3); дата остаточного погашення заборгованості 19.01.2023 (останній строк кредитування) (п. 1.4); комісія за надання кредиту: 931,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1); проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 2.00 відсотків (п.1.5.2); проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за ставкою 3.00 відсотків (п. 1.5.3).

Пунктами розділу 2 «Умови виконання» Кредитного договору регламентовано домовленість сторін про умови виконання укладеного кредитного договору. Так, згідно з пунктом 2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *64.

На підтвердження обставини надання відповідачу кредитних коштів згідно з Кредитним договором позивачем надано документ під назвою «Платіжне доручення 84319302» (а.с. 15 на звороті).

Дослідивши наданий документ, суд дійшов висновку, що він не є допустимим та достовірним доказом факту надання кредитних коштів відповідачу з наступних міркувань.

У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Зі змісту частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» слідує, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати, серед іншого, такі обов`язкові реквізити: посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Окрім того, Закон України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 №1591-IX (далі у тексті Закон №1591-IX) визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні тощо.

Згідно з п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону №1591-IX (тут і нижче у тексті норми права застосовуються у редакції, яка діяла станом на 08.10.2022) кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника.

Відповідно до п. 54 ч.1 ст.1 Закону №1591-IX платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

За п. 68 ч.1 ст.1 платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції або яка ініціює платіжну операцію шляхом подання/формування платіжної інструкції разом з відповідною сумою готівкових коштів.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1591-IX для проведення платіжних операцій використовуються грошові кошти в готівковій або безготівковій формі.

Положеннями п.1 ч.2, ч. 6 ст. 41 Закону №1591-IX передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом, зокрема, надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок. Ініціювання платіжної операції є завершеним з моменту прийняття платіжної інструкції до виконання надавачем платіжних послуг платника.

Частиною другою та сьомою статті 40 Закону №1591-IX встановлено, що платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання.

1 серпня 2022 року набрала чинності Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджена Постановою правління Національного банку України від 29.07.2022 №163 з метою визначення порядку ініціювання та виконання платіжних операцій за рахунками користувачів платіжних послуг (далі у тексті Інструкція №163).

Вищезгадана Інструкція №163 визначає, серед іншого, обов`язкові реквізити платіжної інструкції, вимоги щодо їх заповнення.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на ініціаторів, надавачів платіжних послуг і обов`язкові для виконання ними.

Вимоги щодо заповнення реквізитів платіжної інструкції містяться у додатку «Указівки щодо заповнення реквізитів платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формі» та, зокрема, у розділі ІІ «Порядок виконання надавачами платіжних послуг кредитового переказу коштів» Інструкції №163.

З наведених вище правових положень слідує, що станом на 08.10.2022 безготівковий переказ грошей в Україні здійснювався шляхом проведення платіжних операцій, ініційованих на підставі саме платіжної інструкції. Здійснення платіжних операцій в безготівковій формі на підставі «платіжного доручення» чинне законодавство на зазначену дату не передбачало.

Відтак, здійснення 08.10.2022 платіжної операції з кредитового переказу коштів з рахунку платника на рахунок отримувача згідно із законом має підтверджуватися платіжною інструкцією, оформленою згідно з установленими вимогами та прийнятою до виконання надавачем платіжних послуг платника.

Окрім того, суд, дослідивши наданий позивачем документ «Платіжне доручення 84319302», дійшов висновку, що він не відповідає установленій формі та не відповідає вимогам Інструкції №163.

Так, у вищезгаданому документі не зазначено: дату складання платіжної інструкції: число, місяць та рік цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число - цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР (п.2 додатку до Інструкції); суму словами (пп.4 п.37 Інструкції, п.4 додатку до Інструкції); номер рахунку отримувача, який відкритий в надавача платіжних послуг. Натомість зазначено маску платіжної картки, а не номер рахунку у встановленому форматі (пп.7 п.37 Інструкції, п.13 додатку до Інструкції); найменування надавача платіжних послуг отримувача, яке міститься в Державному реєстрі банків або в Державному реєстрі фінансових установ (пп.8 п.37 Інструкції, п.15 додатку до Інструкції); дату прийняття до виконання та дату виконання (п. 22, 23 додатку до Інструкції).

Відсутність у згаданому вище документі таких обов`язкових реквізитів як «Номер рахунку отримувача, який відкритий в надавача платіжних послуг», «Найменування надавача платіжних послуг отримувача, яке міститься в Державному реєстрі банків або в Державному реєстрі фінансових установ», унеможливлює належне виконання платіжної операції з безготівкового переказу коштів, а відсутність відміток надавача платіжних послуг платника про дату прийняття до виконання та дату виконання викликає у суду обґрунтований сумнів у тому, що зазначений документ подавався платником до відповідного надавача платіжних послуг та виконувався останнім.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільним процесуальним законом встановлені вимоги до доказів та правила доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.

У постанові від 08.05.2024 у справі №381/1647/21 Верховний Суд також вказав на те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Суд констатує, що будь-яких інших допустимих та достовірних доказів надання відповідачу кредиту та отримання останнім кредитних коштів позивач у цій справі не надав.

При цьому, розрахунок заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) ТОВ «МІЛОАН», який доданий до позовної заяви, таким доказом, на переконання суду, не є, оскільки він лише ілюструє арифметичні обрахунки щодо порядку визначення суми, заявленої до стягнення, і сам по собі, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує факт надання кредитних коштів позичальнику.

Також, суд зауважує, що позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів у банківської установи, хоча мав таке процесуальне право.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту надання ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів відповідачу за укладеним Кредитним договором. Тобто, тієї обставини, що у відповідача виникли зобов`язання перед ТОВ «МІЛОАН», а в останнього, відповідно, - право вимагати від відповідача їх виконання.

У зв`язку з цим, суд не досліджує обставини переходу права вимоги за Кредитним договором від ТОВ «МІЛОАН» до позивача на підставі договору відступлення права вимоги №89-МЛ від 30.01.2023, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», копію якого додано до позовної заяви.

Отже, за таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

У зв`язку з тим, що у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 89, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп.28, 4-ий поверх, .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22 грудня 2025 року.

Суддя: В. А. Наумчук