Справа № 677/754/25
Провадження № 2/677/653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

03.12.2025 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Шовкуна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Демчишеної Ю.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2189, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. в якому запропоновано звернути стягнення з неї, як з Боржника за Договором № 200081347 від 24.10.2017 року, укладеним з Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД», який є стягувачем за виконавчим провадженням ВП № 62418235 та стягнути із Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» на її користь понесені нею судові витрати а саме: 9000,00 грн. витрати на правничу допомогу; 968,96 грн. - судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру.

В обґрунтування позову зазначає, що 06.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. було видано виконавчий напис № 2189, відповідно до якого з позивача на користь відповідача стягується заборгованість в розмірі 21075,14 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.відкрито виконавче провадження № 62418235. Стверджує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням норм діючого законодавства, заборгованість, яка примусово стягується з позивача на користь відповідача не відповідає критеріям, які законом пред`являються до такої заборгованості, яка може бути стягнута шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. Вважає, що у приватного нотаріуса Кравець О.О. не було підстав вчиняти виконавчий напис, оскільки згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині пункту 2 цих змін «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Чинна редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору.

З огляду на викладене, оскаржуваний виконавчий напис підлягає скасуванню, позивач не укладав з відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору, що є порушенням чинного законодавства.

З таких підстав позивач просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягають виконанню.

Аргументи учасників справи.

Представник позивача Цокало Т.М. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просить суд їх задовольнити.

Представник Відповідача - АТ «БАНК ФОРВАРД» подала письмове пояснення в якому, як вбачається з його змісту просить відмовити у задоволенні позову, з підстав, наведених у поданих письмових поясненнях.

Треті особи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позиція суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи.

06.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О.вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 2189, у відповідності до якого з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД», стягнуто заборгованість за кредитним договором № 20008137 від 24.10.2017 року за період з 25.04.2019 року по 24.07.2019 року в сумі 21075,14 грн., а також стягнено плату за вчинення виконавчого напису 850,00 грн. (а.с. 27).

24.06.2020 року постановою приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.відкрито виконавче провадження № 62418235 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 21075,14 грн. за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О.№ 2189, виданим 06.03.2020 року (а.с. 30).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 4, 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частина 2 ст. 76 ЦПК України встановлює вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі. До них належить: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів.

Доказування, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. керувалися ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, при цьому, приватний нотаріус зазначив, що строк платежу за кредитним договором настав, а боржником допущено прострочення платежів.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду, у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство України не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, а тому, станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису 06.03.2020 року, правові підстави для його вчинення були відсутні, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Зважаючи на вказане, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис - визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову - на відповідача.

Позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 986 грн. 96 коп.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 9000,00 грн., на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви детальний опис витрат на загальну суму 9000,00 грн. та квитанцію про таку оплату від 28.02.2025 року.

Однак при визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Розгляд справи проведено без участі сторін.

Як вбачається із акта приймання передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг, послуги, які надавалися адвокатом складаються з складання та підготовки позовної заяви, вивчення матеріалів справи.

У той же час відповідач, заявив клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, однак на думку суду, їх розмір є обґрунтованим.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 212, 223, 264-265 ЦПК України, ст. 18 ЦК України, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2189, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною в якому запропоновано звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є Боржником за Договором № 200081347 від 24.10.2017 року, укладеним з Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД», який є стягувачем за виконавчим провадженням ВП № 62418235.

Стягнути із Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати а саме: 9000,00 грн. витрати на правничу допомогу; 968,96 грн. - судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники провадження (сторони):

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, .

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, місцезнаходження: 04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 35, 2-й поверх.

Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, місце находження: 01135, м. Київ, вул. Златоустівська, буд. 55, офіс 61, 62.

Повний тест рішення виготовлено 15.12.2025 року.

Суддя: В.О. Шовкун