печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С.В.,

при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справуза заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиції учасників справи.

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, який полягає у забороні наближатися ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ближче ніж на 100 метрів; у забороні контактувати будь-яким способом (телефон, месенджери, соцмережі, тощо).

На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не сплачував визначені Печерським районним судом м. Києва аліменти (справа № 757/77/21-ц). Оболонською державною виконавчою службою по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 здійснюється примусове стягнення аліментів. У зв`язку з чим, з боку ОСОБА_2 здійснюються терор відносно заявника, з даного приводу остання звернулась із заявою про злочин до відділу поліції. Заявник постійно отримує агресивні повідомлення, психологічний тиск, залякування, емоційне приниження.

Заперечуючи проти доводів заявника, стороною заінтересованої особи представником ОСОБА_4 вказано, що викладені обставини у заяві є такими, що не відповідають дійсності. Зазначив, що надані заявником докази не містять жодних погроз чи принижень, та є наслідком побутових сварок, конфліктів характерних при розірванні шлюбу. ОСОБА_2 не має наміру порушувати спокій ОСОБА_1 , а навпаки - висловлює бажання підтримувати стосунки з дитиною, брати участь у вихованні сина та матеріальному забезпеченні. Крім того, ОСОБА_2 є військово службовцем та перебуває на медичній реабілітації.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

16.10.2025 року вказана заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

05 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

До суду заявник ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви заявника про видачу обмежувального припису.

Суд, вивчивши матеріали заяви, заслухавши обґрунтування представника, пояснення заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не сплачував визначені Печерським районним судом м. Києва аліменти (справа № 757/77/21-ц). Оболонською державною виконавчою службою по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 здійснюється примусове стягнення аліментів.

11.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до Печерського Управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї, зареєстрованої за № 36974.

Заявник долучила скріншоти з мобільного додатку WhatsApp із перепискою в якій міститься переписка, при цьому не ідентифіковано осіб діалогу.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За правилами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Долучені до матеріалів справи докази не є достатніми, щоб стверджувати про вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_1 у такому ступені, який би викликав у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдав шкоди психічному здоров`ю особи.

Також судом не встановлено ризиків продовження ОСОБА_2 у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві по відношенню до ОСОБА_1 , а відтак заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 293, 294, 350-1 - 350-6, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя С.В. Вовк