Справа № 187/990/25
Провадження № 2/192/1092/25
17 грудня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 107 414 гривень 06 копійок.
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, 27 липня 2024 року о 13 годині 35 хвилин в с. Іванівка Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстанговки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «DACIA», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався назустріч. ВнаслідокДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено факт порушення відповідачем, як водієм транспортного засобу «FORD», номерний знак НОМЕР_1 , вимог п. 13.3 ПДР України, що призвело до ДТП.
Згідно з відомостями Централізованої бази даних МТСБУ та даними повідомлення про ДТП, відповідач керував автомобілем «FORD», номерний знак НОМЕР_1 , без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату «Зелена картка».
Оскільки ОСОБА_1 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило на користь потерпілої особи на відшкодування спричинених збитків в результаті ДТП 104 064 гривні 06 копійок, внаслідок чого у позивача виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, яке просить стягнути з відповідача.
Представник позивача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просила розгляд справи здійснювати за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.138-139).
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання (а.с.122,128,135), звідки повістки про виклик до суду повернулися з відміткою АТ «Укрпошта» - адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.129). Відзив на позов не надав.
Ухвалою від 17 грудня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що згідно постанови Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що 27 липня 2024 року о 13 годині 35 хвилин в с. Іванівка Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «FORD», номерний знак НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстанговки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «DACIA», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався назустріч, тим самим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.84 зворот-85).
Таким чином постановою суду, яка не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили 16 вересня 2024 року, було встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП 27 липня 2024 року.
Під час розгляду справи було встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «FORD», номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована (а.с.86).
В той же час цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DACIA», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 ,була застрахована згідно полісу № 218402961 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с.14 зворот).
Згідно Довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 15 грудня 2024 року (а.с.36 зворот) розмір збитків, заподіяних автомобілю «DACIA», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП становить 104 064 гривні 06 копійок.
30 липня 2024 року ОСОБА_2 , як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.8-9), та в подальшому ОСОБА_2 звернувся із заявою про виплату спричиненої пошкодженням автомобіля шкоди відповідно до ст.35, пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.12 зворот-13), оскільки водій автомобіля «FORD», номерний знак НОМЕР_1 ,не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Суд вважає, що спірні правовідносини регулюються ст. ст. 1166, 1187,1188 ЦК України відповідно до яких, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
З системного аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що обов`язок такого відшкодування покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вказані положення ЦК України кореспондуються з п.11 постанови ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.
Оскільки ОСОБА_1 було визнано винуватим у скоєнні ДТП, тому саме він повинен відповідати за завдану шкоду.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно п.38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ч.1 ст.1191 ЦК України, Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування шкоди, завданої іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У зв`язку зі сплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого майна, а також у зв`язку з понесеними фактичними затратами на послуги оцінювача, до позивача, який здійснив ці виплати, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування.
Оскільки винною особою в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди постановою суду визнано саме відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «FORD», номерний знак НОМЕР_1 ,не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги в порядку регресу на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в розмірі 104 064 гривні 06 копійокта витрат на послуги щодо встановлення розміру збитку та збір документів в сумі 3 350 гривень 00 копійок (а.с.35 зворот), оскільки Законом передбачено право зворотної вимоги (регресу) саме в межах фактичних затрат, а не лише в межах здійсненого страхового відшкодування, які в добровільному порядку на пропозицію позивача відшкодовані не були.
Тому, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законними і підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування та витрати на послуги щодо встановлення розміру збитку та збір документів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 17 грудня 2025 року.

Суддя Н. О. Щербина