Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/804/25

Провадження №2/377/490/25

19 грудня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Кононової Н.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

12 серпня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 серпня 2020 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 49.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 49. Від шлюбу сторони не мають спільних дітей. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися результату не принесли, сімейні стосунки не відновилися. Збереження шлюбу є неможливим, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача.

Ухвалою судді від 01 вересня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 19 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року було задоволено заяву відповідача і встановлено строк сторонам для примирення три місяці, до закінчення якого зупинено провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 251 ЦПК України. Після закінчення строку на примирення призначено судове засідання на 19 грудня 2025 року.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року поновлено провадження у справі та продовжено судовий розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. До суду в підсистемі «Електронний суд» від представника позивача адвоката Піндура М.М. надійшло клопотання, в якому він просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити і розірвати шлюб.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання, але конверт із судовою повісткою повернувся до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку ОСОБА_2 , якій адресовано судову повістку разом із доданими документами, за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. В матеріалах справи знаходиться заява відповідача, в якій вона просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги не визнала.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 15 серпня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 15 серпня 2020 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 15 серпня 2020 року складено відповідний актовий запис № 49. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_4 , дружині ОСОБА_4 .

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами, передбаченими у статті 111 Сімейного кодексу України, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя.

Так, ухвалою суду від 19 вересня 2025 року суд за клопотанням відповідача надав сторонам строк для примирення три місяці та зупинив провадження у справі до 19 грудня 2025 року. Проте, станом на 19 грудня 2025 року строк для примирення сторін закінчився і провадження у справі було поновлено. Заяв від сторін про примирення не надійшло.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте, завдання Сімейного кодексу України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, ніхто із подружжя не може бути примушений до збереження шлюбних відносин.

Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися результату не принесли, сімейні стосунки не відновилися. Збереження шлюбу є неможливим, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача.

Таким чином, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалися відносини, які виключають можливість спільного їх проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено, шлюб носить формальний характер, а тому збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам позивача, який не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача, і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.

За таких обставин позов необхідно визнати обґрунтованим та задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають.

У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідачем заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, отже після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 серпня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 49.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище дружини ОСОБА_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 19 грудня 2025 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька