Провадження №: 2/336/5640/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Коваленко П.Л., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БСМ» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2025 до Шевченківського районного суду надійшла позовна заява представника ТОВ «Торговий дім «БСМ» Клімченка М.Г. до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Водночас, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Судом встановлено, що позивач просить витребувати з володіння ОСОБА_1 майно, яке змонтовано на об`єкті нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності відповідачці. В позовній заяві представник позивача вказує, що ОСОБА_1 в межах розгляду справи №908/588/24 долучила лист голови ліквідаційної комісії ТОВ «КК Ледокол», згідно з яким вказала про нібито наявність на балансі ТОВ «КК Ледокол» належного позивачу майна.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.03.2024, відкрито провадження у справі №908/588/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія Ледокол, 69035, м. Запоріжжя, вул. Правди, 50, .

В ухвалі Господарського суду Запорізької області від 26.11.2024, судом встановлено, що об`єкт нерухомості, на якому велась діяльність банкрута АДРЕСА_1 знаходиться у власності ОСОБА_1 , яка є засновником банкрута та виконувала функції директора банкрута. Також, судом зроблені висновки, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є винуватцями доведення ТОВ «КК «Ледокол» до банкрутства.

Таким чином, враховуючи що відповідач у справі є керівником та власником ТОВ «КК Ледокол», відносно якого відкрито провадження про банкрутство, приміщення, в якому розташоване обладнання щодо витребування якого заявлені позовні вимоги у справі належить відповідачці та на ньому велась діяльність банкрута, суд дійшов висновку, що справа повинна розглядатись в порядку господарського судочинства.

З введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови від 15 січня 2020р. по справі №607/6254/15-ц, від 28 січня 2020р. по справі №50/311-б).

Процесуальний закон визначає правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з майновими (грошовими) вимогами до боржника, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) відповідача, стосовно яких у ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено імперативну вимогу їх передачі до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, для розгляду по суті спору в межах цієї справи.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14 травня 2020р. у справі № 903/69/18 зазначила, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство. Так, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Така ж правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 р. у справі №918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018р. у справі №908/4057/14, від 11 липня 2018р. у справі №922/3040/17, від 29 листопада 2019р. у справах №908/130/15-г, №923/1194/17, від 05 лютого 2020р. у справі №921/557/15-г.

Окрім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020р., справа 607/6254/15-ц, роз`яснила, що захист осіб, які мають вимоги до банкрута, полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, вищезазначене, суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «БСМ» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя П.Л.Коваленко