Справа № 353/313/25
Провадження № 22-ц/4808/1499/25
Провадження №22-ц/4808/1498/25
Провадження №22-ц/4808/1515/25
Головуючий у 1 інстанції МОТРУК Л. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни на рішення Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року та два додаткові рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року, ухвалені в складі судді Мотрук Л.І.у м. Тлумачі, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З урахуванням уточнення позовних вимог зазначив, що 29 серпня 2024 року близько 23 год. 00 хв. між селами Озеряни та Живачів у напрямку міста Івано-Франківська сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на заокругленні дороги праворуч, виїхав на смугу зустрічного руху та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1

30 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 286 КК України. ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 19 лютого 2025 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, кримінальне провадження закрито.

Внаслідок вказаного ДТП потерпілий ОСОБА_1 отримав закритий відламковий перелом лівої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням відламків, що потребувало оперативного лікування. Вказані тілесні ушкодження належать до категорії середнього ступеня тяжкості та спричинили тривалий розлад здоров`я.

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював водієм у ТОВ «БАЛТУК» та керував автомобілем під час виконання своїх трудових обов`язків.

ОСОБА_2 частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, проте позивач вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню з боку роботодавця.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 проходить тривале й болісне лікування, переніс оперативне втручання, пересувається на милицях без можливості навантаження на ліву нижню кінцівку, процес зрощення кістки не відбувається, очікується встановлення інвалідності. Отримані травми завдали позивачу фізичних страждань, значних моральних переживань і змін у звичному життєвому ритмі.

Позивач відчуває постійний біль, психологічну напругу, пригнічення, тривожність, безсоння, втрату спокою, апетиту та рівноваги, дратівливість, безпорадність, що призвело до погіршення загального стану здоров`я. Унаслідок отриманих ушкоджень порушено звичні життєві зв`язки, ускладнено стосунки з оточенням, втрачено можливість реалізації сімейних планів. Він позбавлений повноцінної рухливості, самостійності та активності, що негативно впливає на його емоційний стан і загальну якість життя.

Вважає, що загальний розмір завданої йому моральної шкоди становить 401120 грн. 60000 грн частини моральної шкоди відшкодовано винуватцем ДТП ОСОБА_2 , а 1120 грн отримано від страхової компанії в межах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 340000 грн має намір стягнути з ТОВ «БАЛТУК».

Посилаючись на зазначені обставини та норми чинного законодавства, просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 340000 грн моральної шкоди, а також 30000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи.

Рішенням Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у сумі 20000 гривень 00 копійок. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь держави 199 гривень 92 копійки судового збору.

Додатковим рішенням Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 2000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Іншим додатковим рішенням Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» 4000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковими рішеннями, представник ОСОБА_1 адвокат Скочиляс І.М. подала апеляційну скаргу. Вважає такі рішення незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що внаслідок ДТП апелянт отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали в нього тривалий розлад здоров`я та спричинили глибокі фізичні та душевні страждання. Лікування включало відновлення навичок ходьби, кінезіотерапію, психологічну корекцію, формування навичок самообслуговування та підтримки здоров`я.

Під час медичного огляду 11 березня 2025 року встановлено, що позивач пересувається за допомогою двох милиць та сторонньої підтримки.

Вказує, що ОСОБА_1 змушений повністю змінити свій спосіб життя: заново вчиться ходити, пересувається на милицях, відчуває фантомні болі, значний дискомфорт і втрату можливості повноцінно функціонувати. Після ДТП він боїться транспорту і людних вулиць, страждає від порушення сну, харчової поведінки, постійного болю та загального психоемоційного виснаження. Постійно потребує медичного лікування та реабілітації, що створює додаткові труднощі для нього і його сім`ї.

Апелянт визначив розмір моральної шкоди самостійно, виходячи з власних психофізичних страждань, оскільки на національному рівні відсутні чинні методики чи нормативні акти, які б регулювали порядок встановлення розміру моральної шкоди. Визначення цього розміру належить до компетенції суду, який має враховувати принципи розумності, виваженості та справедливості.

Попри те, що минув рік після ДТП, ОСОБА_1 досі проходить лікування й реабілітацію. А суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, не врахував усіх обставин справи: особу потерпілого, тяжкість отриманих травм, глибину змін у його житті, тривалі наслідки та ступінь вини відповідача, водія ОСОБА_2 .

Розмір компенсації, визначений судом першої інстанції, на думку апелянта, є неспівмірним із заподіяними йому моральними та фізичними стражданнями. Суд не навів мотивів, чому задоволено лише частину вимог, і не дав належної оцінки ступеню його моральних страждань. Відтак, цей розмір не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає збільшенню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що факт надання правничої допомоги ОСОБА_1 підтверджується належними доказами, долученими до матеріалів справи.

Посилаючись на судову практику, вважає, що суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не має права зменшувати суму судових витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи. Критерії оцінки судових витрат визначаються як їх дійсність, необхідність і розумність, а обов`язок доведення неспівмірності покладається на іншу сторону. Відтак, підстав для зменшення понесених апелянтом витрат при вирішенні питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи немає.

Крім того, звертає увагу, що додаткове рішення від 02 вересня 2025 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 4000 грн на користь ТОВ «БАЛТУК», є необґрунтованим. Відповідач не подав заяви та не надав доказів витрат у встановлений законом строк документи долучено лише через 15 днів після ухвалення рішення, а оплата за платіжною інструкцією №5571 здійснена 28 серпня 2025 року, тобто з порушенням строку. Суд ці обставини не врахував, не дослідив подані докази й заперечення позивача, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви відповідача.

Рішення суду першої інстанції не містить достатньої мотивації, не наведено причин прийняття чи відхилення доказів, не надано відповідей на головні аргументи сторін. Суд не здійснив повного та об`єктивного дослідження доказів, що свідчить про його невідповідність вимогам законності та обґрунтованості.

Посилаючись на вказані обставини та норми законодавства, просить суд рішення Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 340000 грн; додаткові рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «БАЛТУК» на користь апелянта понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн; у задоволенні заяви представника ТОВ «БАЛТУК» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити; стягнути з ТОВ «БАЛТУК» на користь апелянта понесені витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді в розмірі 15000 грн.

Представник ТОВ «БАЛТУК» адвокат Красніков Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що відповідно до виписок із медичних карт ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 30.08.2024 по 24.09.2024 та з 05.11.2024 по 26.11.2024, тобто загалом менше двох місяців.

Крім того, у позовній заяві та апеляційній скарзі зазначено багато супутніх діагнозів (пригнічення, депресія, розлади сну, апетиту, дратівливість тощо), однак документального підтвердження їх не подано. Доказів проходження психологічної терапії не надано. Найактуальнішим документом є запис від 11.03.2025. Не доведено факт оформлення інвалідності, а також твердження, що апелянт заново вчиться ходити. Не з`ясовано, чому між періодами лікування існує значний часовий розрив з кінця вересня аж до початку листопада. Психосоматичні порушення та емоційні розлади також не підтверджені жодними доказами.

Зазначає, що ОСОБА_2 третя особа у справі сплатив ОСОБА_1 60000 грн як відшкодування моральної шкоди. І ця сума є достатньою для компенсації моральної шкоди. Вимога про стягнення з ТОВ «БАЛТУК» додатково 340000 грн є необґрунтованою.

Вказує, що посилання представника апелянта на судову практику інших судів Івано-Франківської області є нерелевантними, оскільки більшість наведених справ стосувалася тяжких тілесних ушкоджень чи летальних випадків. Натомість, відповідач долучив до матеріалів справи рішення, у яких за аналогічних обставин визначались значно менші розміри відшкодування моральної шкоди. Вважає, що сума 60000 грн, сплачена ОСОБА_2 , та 20000 грн, визначена судом, є цілком достатньою і навіть перевищує середні суми, присуджувані в аналогічних справах.

Вказує, що ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність і розмір моральної шкоди саме в сумі 340000 грн.

Посилаючись на практику Верховного Суду, наголошує, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву надав попередній розрахунок судових витрат у розмірі 15000 грн та повідомив, що остаточні докази буде подано в межах строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Після ухвалення рішення 19.08.2025 ТОВ «БАЛТУК» подало підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 53221 грн 75 коп. (у тому числі ПДВ 8870 грн 29 коп). Всі належні підтверджуючі документи були надані суду. Перевищення орієнтовної вартості послуг, раніше заявленої у розмірі 15000 грн, пов`язано з тим, що станом на момент подання відзиву неможливо було спрогнозувати кількість судових засідань та процесуальну поведінку позивача і його представника.

Звертає увагу, що у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікував понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, його представником зазначено велику кількість робіт, які вже здійснювались при підготовці аналогічного позову ОСОБА_1 у межах кримінального провадження.

Натомість, представником відповідача свідомо не включена до переліку послуг правничої допомоги частина робіт, яка вже була виконана ним раніше у межах такого кримінального провадження.

Вказує, що попередній орієнтовний розрахунок витрат відповідача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 30000 грн. Докази розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані після ухвалення рішення суду. А заявлені представником апелянта судові витрати у сумі 15000,00 грн, на думку відповідача, є несправедливими, необґрунтованими та підлягають зменшенню.

У зв`язку з наведеним просить суд оскаржувані рішення та додаткові рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ОСОБА_2 адвокат Міськів О.Т. також подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні загалом менше двох місяців (з 30.08.2024 по 24.09.2024 та з 05.11.2024 по 26.11.2024), а заявлені супутні діагнози (депресія, дратівливість, розлади сну тощо) не підтверджені доказами. Даних про оформлення інвалідності чи проходження психологічної терапії немає.

Заявлені представником апелянта психосоматичні розлади, порушення сну та харчової поведінки, а також прояви негативного емоційного стану не мають жодного документального підтвердження.

Наголошує, що ОСОБА_2 уже сплатив апелянту 60000 грн відшкодування моральної шкоди, а рішенням суду першої інстанції додатково стягнуто 20000 грн, що, на думку третьої особи, є достатнім і навіть перевищує середні розміри компенсації у подібних справах. Основним є те, що потерпілий уже отримав відшкодування, а тому суб`єкт, який його здійснив, не має визначального значення.

Посилаючись на законодавство та судову практику, вказує, що моральна шкода має бути обґрунтована доказами, а її розмір визначається із засад розумності, виваженості, справедливості та недопущення безпідставного збагачення.

Щодо судових витрат зазначає, що ТОВ «БАЛТУК» надало повний пакет документів, які підтверджують витрати на правничу допомогу, тоді як розрахунок представника позивача не містить детальної калькуляції вартості послуг.

Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткові рішення без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Скочиляс І.М. поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача адвокат Красніков Т.В. та представник третьої особи адвокат Міськів О.Т. щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення та додаткові рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року та додаткове рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу зазначеним вимогам в повній мірі не відповідають. Додаткове рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» витрат на професійну правничу допомогу зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 серпня 2024 року близько 23 год. 00 хв. між селами Озеряни та Живачів у напрямку міста Івано-Франківська сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на заокругленні дороги праворуч, виїхав на смугу зустрічного руху та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному 30 серпня 2024 року до ЄРДР за № 0000123, про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1, а.с. 25-28).

Ухвалою Тлумацького районного суду від 19 лютого 2025 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (т. 1, а.с. 29-31).

Відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5498, виданої КНП «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 30.08.2024 по 24.09.2024, доставлений бригадою ШМД після ДТП, 03.09.2024 йому було проведено оперативне лікування: МОС лівої стегнової кістки інтрамедулярним стержнем. Діагноз множинні переломи лівої стегнової кістки, забій грудної клітини. Загальний стан хворого середньої тяжкості, положення в ліжку пасивне, вимушене. Пацієнту рекомендована хода без навантажень до 3 місяців (т. 1, а.с. 15).

З копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6850, виданої КНП «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради відомо, що ОСОБА_1 перебував також на стаціонарному лікуванні з 05.11.2024 по 26.11.2024. Діагноз стан після множинних переломів лівої стегнової кістки (30.08.2024), МОС (03.09.2024) інтрамедулярним стержнем з тимчасовим порушенням функції лівого кульшового суглоба та порушенням ходи, забій грудної клітини. Скаржиться на біль у лівій нижній кінцівці та лівому плечовому суглобі, обмеження рухів, порушення ходи, а також біль у грудній клітці. Рекомендовано ЛФК нижніх кінцівок в домашніх умовах (т. 1, а.с. 16).

Згідно з копією запису № 158623530/1 від 11 березня 2025 року ОСОБА_1 проходив огляд у КНП «Городенківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Городенківської міської ради, за результатами якого встановлено повільноконсолідуючий перелом тіла лівої стегнової кістки. У лікарському висновку зазначено, що пацієнт пересувається за допомогою двох милиць та зі сторонньою підтримкою, пальпація в ділянці перелому є болючою, відмічається незначна крепітація (т. 1, а.с. 17-20).

З копії характеристики № 16 від 16 вересня 2024 року, виданої ТОВ «БАЛТУК», вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на посаді водія автотранспортних засобів з 26 квітня 2024 року. За період перебування на посаді по теперішній час зарекомендував себе позитивно. Фахові якості проявляє на належному рівні, постійно прагне до самовдосконалення, ініціативний, поставлені завдання виконує вчасно, без зауважень. За характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від клієнтів не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. У порушенні техніки безпеки помічений не був, на належному рівні слідкує за ввіреними йому транспортними засобами (т. 1, а.с. 21).

Відповідно до копії розрахунку суми страхового відшкодування від 18 березня 2025 року, виданого ПАТ «СК «УСГ», ОСОБА_1 відшкодовано моральну шкоду у розмірі 1120,00 грн та витрати на лікування у сумі 22400,00 грн (т. 1, а.с. 167 (зворот)).

Крім того, з матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що ОСОБА_2 відшкодував позивачу грошові кошти в розмірі 60000 грн.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є підставними, оскільки внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення позивачу завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зазначені дії третьої особи призвели до погіршення загального стану здоров`я позивача. Встановлена наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. А тому суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди з відповідача ТОВ «БАЛТУК» як особи, з якою водій, що вчинив ДТП, перебував у трудових відносинах. Однак, заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 340000 грн є необґрунтованим та завищеним, не підтвердженим належними доказами в повному обсязі, а з урахуванням характеру отриманих тілесних ушкоджень, їх наслідків та заподіяних позивачу моральних страждань, а також з урахуванням відшкодованої позивачу особистої шкоди водієм, що вчинив ДТП, у сумі 60000 грн, такі вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 20000 грн, який відповідає принципам справедливості, розумності та співмірності.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення з ТОВ «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що з урахуванням часткового задоволення судом позовних вимог, характеру виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, наявні підстави для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви представника відповідача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БАЛТУК» витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, наявні підстави для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними у додатковому рішенні Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БАЛТУК» витрат на професійну правничу допомогу, однак не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року та у додатковому рішенні Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року щодо стягнення з ТОВ «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою статті 1172 ЦК України.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Водночас, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складними процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv/ BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21).

Перевіряючи правильність визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про завищеність заявленого ОСОБА_1 розміру компенсації у сумі 340000 грн та необхідність дотримання принципів розумності і співмірності.

Водночас за встановлених у справі обставин апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 20000 грн не повною мірою відображає характер та обсяг немайнових втрат, яких зазнав позивач унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 унаслідок ДТП 29 серпня 2024 року отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості: закритий відламковий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, що потребувало оперативного хірургічного втручання та стаціонарного лікування у декілька періодів, а також зумовило тривалий розлад здоров`я та необхідність тривалого лікування і відновлення.

З наявних в матеріалах справи медичних документів вбачається, що позивачу проведено МОС лівої стегнової кістки інтрамедулярним стержнем. Діагноз множинні переломи лівої стегнової кістки, забій грудної клітини. Підтверджено, що станом на березень 2025 року ОСОБА_1 пересувається за допомогою двох милиць та зі сторонньою підтримкою, пальпація в ділянці перелому є болючою, відмічається незначна крепітація (т. 1, а.с. 15, 16, 17-20).

На момент розгляду справи в апеляційній інстанції представник позивача також підтвердила, що позивач продовжує відновлення та пересувається за допомогою милиць, що свідчить про істотні обмеження його рухливості та неможливість ведення звичного способу життя протягом тривалого часу.

І відповідачем такі обставини не спростовано.

Крім того, позивач зазнав немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які вплинули на його життя, а саме, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої дії, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади. Позивач вимушений був проходити довготривале лікування, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив.

Відповідно, сукупність зазначених обставин об`єктивно пов`язана з фізичним болем, тривалим дискомфортом та моральними переживаннями, зумовленими станом здоров`я і необхідністю лікування, що свідчить про більший обсяг моральних страждань, ніж той, який був урахований судом першої інстанції при визначенні розміру компенсації.

Доводи представників відповідача та третьої особи про те, що матеріали справи не містять доказів психологічного стану та супутніх діагнозів (пригнічення, депресія, розлади сну, апетиту, дратівливість тощо) позивача суд не бере до уваги, оскільки зазначені обставини пов`язані з предметом дослідження із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Також безпідставні твердження про те, що не доведено факт оформлення інвалідності ОСОБА_1 , оскільки моральна шкода відшкодовується як у зв`язку із завданням каліцтва, так і іншого ушкодження здоров`я. І при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховується характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач.

Водночас, вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 було здійснено страхове відшкодування ПАТ «Страхова компанія «УСГ» моральної шкоди у сумі 1120,00 грн та витрати на лікування у сумі 22400,00 грн, а безпосереднім винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 добровільно відшкодовано грошові кошти у розмірі 60000 грн.

З урахуванням наведеного апеляційний суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, що стягуватиметься з відповідача, у сумі 60000 грн відповідатиме характеру правопорушення та фактичним обставинам справи, буде співмірним завданим немайновим втратам, узгоджуватиметься з вимогами статті 23 ЦК України та не призведе до безпідставного збагачення потерпілого.

Посилання на те, що сума 60000 грн, сплачена ОСОБА_2 , та 20000 грн, визначена судом, є цілком достатньою, суд не бере до уваги, оскільки такі є суб`єктивним баченням представників відповідача та третьої особи.

Таким чином, рішення Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року слід змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням,у сумі 60000 грн 00 коп.

Відповідно, згідно вимог ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні і розмір судового збору, що стягується з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1200 грн 00 коп за подання позову та апеляційної скарги).

Щодо стягнення зі сторін витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

В свою чергу, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 серпня 2025 року представником ТОВ «БАЛТУК» подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції за період з 01 червня 2025 року по 19 серпня 2025 року, у розмірі 50092,31 грн.

Також 26 серпня 2025 року представницею Гериша М.І. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій вона просила стягнути з ТОВ «БАЛТУК» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції, у розмірі 30000 грн.

02 вересня 2025 року представник відповідача ТОВ «БАЛТУК» подав заяву, у якій просив відмовити у задоволенні заяви представниці позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Того ж дня представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Скочиляс І.М. подала клопотання, у якому зазначила, що вимога відповідача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суперечить обставинам справи, а заявлений розмір таких витрат є явно завищеним та не відповідає вимогам розумності й дійсності, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 виклала правовий висновок про те, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, предмет та складність цієї справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті приймання-передачі послуг згідно договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 13 березня 2022 року, характер виконаної адвокатом роботи, клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також засади розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БАЛТУК» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Доводи апелянта про те, що у задоволенні заяви представника ТОВ «БАЛТУК» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити, оскільки відповідач не подав заяви та не надав доказів витрат у встановлений законом строк документи долучено лише через 15 днів після ухвалення рішення, а оплата за платіжною інструкцією №5571 здійснена 28 серпня 2025 року, тобто з порушенням строку, є безпідставними.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 59-63) представник відповідача надав попередній розрахунок судових витрат у розмірі 15000 грн та повідомив, що остаточні докази буде подано після ухвалення рішення суду.

Після ухвалення рішення суду 19.08.2025 ТОВ «БАЛТУК» подало підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 53221 грн 75 коп. (у тому числі ПДВ 8870 грн 29 коп) через систему «Електронний суд» 25.08.2025. Тобто, в межах строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Щодо того, що оплата за платіжною інструкцією №5571 здійснена 28.08.2025, апеляційний суд зазначає, що витрати на адвоката, які ще не були сплачені, але підлягають сплаті згідно з договором, стягуються судом на користь сторони, на користь якої винесено рішення, за умови надання належних доказів (договір, акт, розрахунок) обсягу послуг та їх вартості, незалежно від факту фактичної оплати.

Відтак, додаткове рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, а також часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в розмірі 60000 грн із заявлених 340000 грн, сума стягнених судових витрат з ТОВ «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 підлягає перерахунку між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, додаткове рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу слід змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 5000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Представник апелянта адвокат Скочиляс І.М. в апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача на користь апелянта витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляції в розмірі 15000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат долучає детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 , з яких вбачається, що аналіз рішення Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року та двох додаткові рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року, формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта, пошук судової практики (2 год) оцінює в 4000 грн, написання апеляційної скарги, копіювання документів відповідно до кількості сторін (4 год) 8000 грн, представництво інтересів клієнта в апеляційному суді незалежно від кількості судових засідань 3000 грн. (т. 2, а.с. 63-64).

Представник відповідача заперечив щодо вказаного розміру судових витрат, вважає їх необґрунтованими та просив зменшити.

Дослідивши надані докази, колегія суддів зауважує, що правова позиція представника апелянта у судах першої та апеляційної інстанцій суттєво не змінювалась. Об`єктивна необхідність для досвідченого адвоката, який надавав правову допомогу відповідачу при зверненні до суду у суді першої інстанції, повторно здійснювати значний обсяг аналітичної роботи та вивчати додаткові джерела права і практику була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією сторони, обставинами справи та поданими доказами. Відтак підготовка справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу технічної та аналітичної роботи чи значних витрат часу.

З урахуванням наведеного, фактичного обсягу виконаних робіт та їх складності, заперечення сторони відповідача, колегія суддів вважає заявлені представником апелянта адвокатом Скочиляс І.М. витрати на професійну правничу допомогу завищеними.

Виходячи з принципів розумності та співмірності, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву представника відповідача частково та стягнути із ТОВ «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 19 серпня 2025 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» (місцезнаходження: вул. Богданівська, буд. 10, приміщ. 411, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням,у сумі 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» (місцезнаходження: вул. Богданівська, буд. 10, приміщ. 411, м. Київ, ) на користь держави 1200 (одну тисячу двісті) грн. 00 коп. судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Додаткове рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» (місцезнаходження: вул. Богданівська, буд. 10, приміщ. 411, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Додаткове рішення Тлумацького районного суду від 02 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛТУК» (місцезнаходження: вул. Богданівська, буд. 10, приміщ. 411, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.