Справа № 706/1267/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» через свого представника Романенка Михайла Едуардовича звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 02.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансового кредиту №250656, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 3 500 грн.

Позивач стверджує, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за даним договором виконало повністю, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та строк, визначені умовами договору. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у результаті чого утворилась заборгованість за кредитними договором, яка станом на дату укладення договору відступлення права вимоги становила 15 530 грн, з яких: сума основного боргу 3 500 грн, заборгованість за процентами 1 890 грн, заборгованість за пенею та штрафами 10 140 грн.

12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (із 25.07.2024 назва змінена на ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу №1, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами.

Згідно укладеної 30.01.2019 додаткової угоди № 11 до договору факторингу № 1 та підписаного реєстру прав вимоги № 12 від 30.01.2019 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 250656 від 02.08.2018.

Покликаючись на укладений договір факторингу, позивач просить поновити строк звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 , стягнути із відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 20 324,84 грн, яка складається із 15 530 грн заборгованості за тілом кредиту, 3 395,86 грн - інфляційних втрат та 1 398,98 грн 3% річних, а також судові витрати у справі.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 12.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, надано відповідачу термін на подання відзиву до суду.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій до суду позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення не заперечує.

Сповіщена у встановленому процесуальним законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідач у судове засідання повторно не з`явилася. Клопотань про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Правом на подачу відзиву ОСОБА_1 не скористалася.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, а тому суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося з огляду на положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі відкладено до 08 год 00 хв 18.12.2025.

Дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, суд дійшов таких висновків та такого рішення.

Судом встановлено, що 02.08.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, № 250656 (далі по тексту Договір).

Згідно п. 1.1, 1.4 індивідуальної частини договору №250656 від 02.08.2018 товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в сумі 3 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Договір укладено строком на 30 днів, але в будь-якому разі він діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Кредит надано строком на 30 днів (п. 1.4 Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначена фіксована процентна ставка за користування кредитом у розмірі 0,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку кредитування.

Сукупна вартість кредиту за умовами пункту 1.3 Договору становить 127,00 % від суми кредиту або 4445 грн та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 27% від суми кредиту або 945 гривень.

Згідно з положеннями пункту 1.5 Договору кредит надається шляхом: перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи.

Відомостей про банківський картковий рахунок чи банківську карту ОСОБА_1 для перерахування кредитних коштів укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договір не містить.

Відповідно до Розділу 8 Договору, відповідач ОСОБА_1 підписала правочин 02.08.2018 о 05:42:01 електронно цифровим підписом, відомості про підписання Договору зі сторони кредитодавця ТОВ «Авентус Україна» відсутні.

Як слідує із матеріалів справи, 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату на умовах, визначених цим договором.

Отже, за цим договором факторингу право вимоги означає права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

30 січня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінено назву на ТОВ «Він Фінанс») була укладена додаткова угода № 11 до вищевказаного договору факторингу, якою сторони погодили викласти п. 3.1.1 і п. 3.1.2 в новій редакції, залишивши інші положення договору без змін. Додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та діє до 13.03.2019.

Згідно підписаного 30.01.2019 реєстру прав вимог № 12 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», у тому числі до ОСОБА_1 за договором №250656 від 02.08.2018 на загальну суму 5390 грн, з яких: 3 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 1890 грн заборгованість за відсотками.

З огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору факторингу, а тому до ТОВ «Він Фінанс», перейшло право вимоги за кредитним договором №250656 від 02.08.2018, що укладений між ТОВ «Авентус Україна » та ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

З огляду на викладене, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Однак доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивач не надав, оскільки докази того, що Кредитний договір, вимогу про невиконання зобов`язань за яким заявив позивач, створювався в порядку, визначеному Законами України «Про електронну комерцію» і «Про електронні документи та електронний документообіг» та що його було підписано електронним цифровим підписом уповноваженої на те особи (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа, відсутні.

У Договорі про надання фінансового кредиту № 250656 від 02.08.2018 та додатку № 1 до нього зазначено про їх підписання електронно - цифровим підписом клієнта 02.08.2018 о 05:42:01. При цьому будь які відомості про накладення відповідачем ЕЦП за допомогою особистого ключа та перевірки його за допомогою відкритого ключа, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», укладений правочин не містить.

Більш того, надана суду паперова копія електронного Договору про надання фінансового кредиту № 250656 від 02.08.2018 із додатком № 1 зі сторони кредитодавця ТОВ «Авентус Україна» не підписана.

За наведеного, копія Кредитного договору №250656 не може вважатися електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є допустимим доказом його укладення між відповідачем та первісним кредитором.

Також суд зауважує, що доказів видачі кредиту та перерахування коштів на банківську карту відповідача позивач не надав.

Ні досліджений судом Договір про надання фінансового кредиту № 250656 від 02.08.2018, ні додаток № 1 до нього не містять відомостей про електронний платіжний засіб ОСОБА_1 , на який би остання просила перерахувати кредитні кошти.

Тобто позивач не підтвердив видачу первинним кредитодавцем кредитних коштів шляхом їх зарахування на електронний платіжний засіб відповідача за реквізитами банківської картки ОСОБА_1 .

Не містить таких даних і приєднана до позову довідка ТОВ «Авентус Україна» №6660/25-Е від 15.07.2025 щодо видачі на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів. Під №83 товариство лише зазначило номер договору 250656, Transaction code creditplus-530586, ІПН клієнта , та ПІБ клієнта ОСОБА_1 . Тоді як відомостей про дату, час, суму перерахованих коштів, реквізити банківського рахунку позичальника досліджена судом довідка не містить.

Наданий ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» лист за вихідним №5713-ВП від 15.07.2025 містить інформацію щодо здійснених за дорученням ТОВ «Авентус Україна» переказів коштів на рахунки клієнтів. Проте надана інформація знеособлена та не є доказом перерахування кредиту на рахунок відповідача.

У справах про стягнення кредитних коштів, на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право кредитора на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

У той же час, звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Він Фінанс» просило суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача, на підставі наявних доказів і матеріалів. Клопотань про витребування доказів судом позивач не подавав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами виконання обов`язку первинного кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу за кредитним договором та існування у позичальника заборгованості за ним, а тому у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, суд не вбачає підстав для стягнення із ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних, яка є похідною позовною вимогою та застосовується як відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

При здійсненні розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із таких положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» слід відмовити, судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 18 грудня 2025 року.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» , , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Альона ШКОЛЬНА