Справа №442/8476/25
Провадження №2/442/2538/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді - Курус Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якого діє адвокат Галишин Андрій Васильович, до ОСОБА_2 , до Територіальної громади в особі Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,

за участю секретаря судових засідань Фіцяк А.А.,

в с т а н о в и в :

04.11.2025 позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що батько позивачки, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира на АДРЕСА_1 , у якій батько був зареєстрований і проживав до дня своєї смерті.

Відповідно до свідоцтва про право власності квартира за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та членів його сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Фактично до складу спадкового майна по смерті ОСОБА_3 увійшла належна батькові частка квартири АДРЕСА_2 , однак частка спадкодавця у спільній сумісній власності на спадкове майно не визначена.

Позивач вказує, що в 2019 році перебувала закордоном, де проживала довгий час через пандемію COVID-19 та повномасштабне вторгнення росії в Україну, а тому пропустила строк на прийняття спадщини після смерті батька.

Згідно відповіді №112/01-16 від 24.05.2024 приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвської О.В., позивачці відмовлено в оформлені спадщини.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що її сестра ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ), якій також належить частка в квартирі АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності, проживає закордоном та на спадщину після смерті батька не претендує.

Крім цього, зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є доньками позивачки.

05.11.2025 суддею отримано відповідь №1973497 з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 ,/а.с.35/.

Ухвалою судді від 05.11.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання,/а.с.36/.

06.11.2025 від представника позивача ОСОБА_8 надійшла заява про долучення доказів по справі,/а.с.38-40/.

12.11.2025 від представника Дрогобицької міської ради Львівської області надійшла заява про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами в справі,/а.с.42-45/.

25.11.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності,/а.с.46-47/.

У судове засідання 25.11.2025 сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 08.12.2025.

05.12.2025 поштова кореспонденція надіслана відповідачу ОСОБА_2 за місцем реєстрації, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання»,/а.с.51/.

08.12.2025 від представника позивача ОСОБА_8 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у судовому засіданні через сімейні обставини,/а.с.52-53/.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задоволити позов.

Представник Дрогобицької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, однак від відповідача надійшла заява про слухання справи у відсутності представника.

18.12.2025 від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує,/а.с.57/.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина першастатті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина першастатті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1216 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 ,/а.с.39/.

Крім цього, у матеріалах справи наявне свідоцтво про народження відповідачки ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (свідоцтво серії НОМЕР_2 ).

Отже ОСОБА_13 була дочкою ОСОБА_3 та є рідною сестрою позивачки.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років,/а.с.15/.

24.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвської О.В. з метою оформлення спадкових прав на майно батька, та згідно відповіді приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвської О.В., ОСОБА_1 пропущено строк на прийняття спадщини, рекомендовано звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини,/а.с.9/.

Відтак, позивач звернулась до суду (справа №442/929/25), однак позовну заяву було повернуто позивачу, оскільки строк для усунення недоліків пред`явленого позову закінчився.

Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідач, які є рідними сестрами та доньками покійного ОСОБА_3 , а відтак - його спадкоємцями за законом першої черги, спадщину в нотаріальному порядку не прийняли, строк для подання заяви пропущено.

Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухому майно в порядку спадкування нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права

Згідно ст. 66-69 ЗУ "Про нотаріат", п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права (п.3.1.).

У справі наявний технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 , інвентаризаційна справа №13454,/а.с.24-27/, а також копія свідоцтва про право власності на квартиру від 30.12.2010.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 30.10.2010, виданого Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, квартира на АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,/а.с.10/.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 та відповідно до довідки КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за даною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,/а.с.11-14,16/. Інвентаризаційна вартість квартири становить 905909,00 грн.,/а.с.16/.

Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної систему у сфері будівництва загальна проща квартири на АДРЕСА_1 68,4 м2, житлова площа 39,1 м2, кількість кімнат 3,/а.с.18-21/.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що в разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Аналізуючи наведені норми закону, слід вважати, що при поділі (виділі) часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі й визначенні, законом фактично встановлюється презумпція рівності таких часток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

З огляду на те, що після смерті ОСОБА_3 , якому на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та оскільки на момент смерті спадкодавця частка у спільній сумісній власності не була визначена, відтак суд приходить до переконання, що частки співвласників в цьому нерухомому майні є рівними, а тому належним способом захисту буде визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/5 вказаної квартири в порядку спадкування за законом, що є наслідком припинення спільної сумісної власності вказаної квартири.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 68,4 кв.м, житловою площею 39.1 кв.м, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення рішення 18 грудня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: Територіальна громада в особі Дрогобицької міської ради Львівської області, , адреса місце знаходження пл. Ринок,1 м. Дрогобич Львівської області.

Суддя Курус Р.І.