Справа № 182/7567/25
Провадження № 2/0182/4815/2025
У Х В А Л А

Іменем України

11.12.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши заяву адвоката Козадаєвої Наталі Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей.

Дослідивши зміст заяви та доданих до неї документів, суддя приходить до наступного.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 7 статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч.1 ст.315 ЦПК України ).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України ).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у Постановах від 26.05.2021 року у справі № 523/19129/19 (провадження № 61-10712св20) та від 17.11.2021 року у справі № 214/1816/20 (провадження № 61-6397св21), ухвалі від 02.05.2022 року у справі № 944/2326/21 (провадження № 61-3761ск22).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 18.09.2023 року у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968сво21 наголосив на тому, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Статтею 51 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання та утримання дитини передбачені у статтях 150, 151, 180-197 СК України.

За приписами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України унормовано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Суд урахував, що, відповідно до ст.15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку, що дане питання не може бути вирішене шляхом встановлення факту, з огляду на таке.

Представник позивача в поданій позовній заяві вказує, що ОСОБА_1 самостійно виховує, утримує та забезпечує дітей, в той же час, в позовній заяві представник позивача зазначає, що її довіритель є військовослужбовцем і для оформлення йому відстрочки вони змушені звернутись до суду з даним позовом. Тобто, як з поданих матеріалів справи, так і з викладених обставин, а також заявлених вимог вбачається, що вони пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за позивачем певного соціально-правового статусу - батька, який утримує дитину з наслідком звільнення з військової служби. Проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини, оскільки доведення факту перебування дитини на утриманні батька стосується зміни обсягу сімейних прав та, безумовно, впливає на права й інтереси як матері дитини, так і самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини лише батьком може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі щодо виконання батьками обов`язків з виховання та утримання дитини.

Таким чином, враховуючи той факт, що фактично однією з основних підстав для звернення до суду з даним позовом є звільнення позивача від військової служби, щоб він мав можливість реалізувати своє право на відстрочку. Однак, з поданого позову та заявлених вимог не вбачається спір між позивачем та відповідачем по справі, та безпосередньо не вбачається, в чому полягає невизнання відповідачкою прав позивача, який звернувся до суду.

При цьому, статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав, а позивач та його представник, подаючи позовну заяву, заявляють позовні вимоги, які судом не можуть розцінюватись як спосіб захисту порушеного права (без конкретизації його поновлення стороною відповідача), а полягають лише у звільненні заявника від військової служби, що дає суду підстави вважати, що даний спір повинен регулюватись ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Тому, на підставі викладеного, суддя вважає, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту порушеного права, , що з урахуванням викладених обставин, свідчить про те, що у відкритті провадження слід відмовити, на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, якою передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.257, 260, 294,315,353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал