УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 755/769/25

провадження № 61-15403ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Калараша А. А.,

Ситнік О. М.,

розглянув касаційні скарги (окремі скарги) ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «Фінансова компанія

«Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 59 958,80 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва рішенням від 28 квітня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2022 року у загальному розмірі 59 958,80 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судового збору у розмірі 2 422,40 грн скасовано.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Компенсовано ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за рахунок держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

07 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику, на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України (провадження № 61-8674ск25).

06 серпня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року, на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України (провадження

№ 61-10206ск25).

08 грудня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшли касаційні скарги (окремі скарги) ОСОБА_1 ,

у прохальних частинах яких заявник просить скасувати ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження та відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення апеляційного суду.

Протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 08 грудня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві

Фаловській І. М., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Сердюк В. В.

Судді Фаловська І. М., Карпенко С. О. та Сердюк В. В. на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заявили про самовідвід від участі

у справі № 755/769/25 (провадження № 61-15403ск25).

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2025 року задоволено заявлений суддями Верховного Суду Фаловською І. М., Карпенко С. О. та

Сердюком В. В. самовідвід у справі № 755/769/25.

Відведено суддів Верховного Суду Фаловську І. М., Карпенко С. О. та Сердюка В. В. від участі у розгляді касаційних скарг (окремих скарг) ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року

у справі № 755/769/25.

Матеріали касаційного провадження за касаційними скаргами (окремими скаргами) ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 22 серпня

2025 року у справі № 755/769/25 передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу

судової справи між суддями від 16 грудня 2025 року матеріали касаційного провадження у справі № 755/769/25 передано

судді-доповідачеві Ігнатенку В. М., суддям, які входять до складу колегії:

Каларашу А. А., Ситнік О. М.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої

статті 129 Конституції України).

Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 ЦПК України.

За частиною першою статті 36, пунктом 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діє, зокрема, Касаційний цивільний суд.

Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України.

Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду. Відкриття касаційного провадження передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, у тому числі сплату судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 у своїх касаційних скаргах просить скасувати ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження та відкрити касаційне провадження за його касаційною скаргоюна рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. ЦПК України не містить норм про можливість оскарження ухвал Верховного Суду, тому ухвали Верховного Суду, якими закінчено розгляд справи є остаточними і оскарженню не підлягають.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У силу вказаної імперативної норми процесуального права звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділений повноваженнями щодо перегляду касаційних скарг на судові рішення суду касаційної інстанції.

ЦПК України не передбачає інституту касаційного перегляду судових рішень Верховного Суду в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з позицією ЄСПЛ, висловленою у рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95).

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами (окремими скаргами) ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. А. Калараш

О. М. Ситнік