№ 2/183/701/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Котової І. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Віта 2000», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», ОСОБА_2 , про:

- визнання недійсним договору оренди землі, серія та номер б/н, виданим 16 жовтня 2018 року, видавник: Орендар: ТОВ «АП» Придніпровське», орендодавець: ОСОБА_3 ;

- скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди) щодо 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 14979242 від 03 березня 2016 року о 14:33:27 з одночасним припиненням права оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом, у якому вказав відповідачами Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Віта 2000», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», третьою особою ОСОБА_4 , та просив:

- зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» (надалі відповідач-2, ТОВ «АП «Придніпровське») усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною на праві власності 1/2 частиною земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347 шляхом звільнення земельної ділянки;

???- зобов?язати ТОВ «АП «Придніпровське» повернути ОСОБА_1 належну на праві власності 1/2 частину земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347;

- скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) щодо 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 14979242 від 03 березня 2016 року о 14:33:27 з одночасним припиненням права оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347.

Обґрунтовуючи позов указував, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННВ 044668 від 23 квітня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С. І. за реєстровим номером 441, за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,7400 га, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347, номер запису про право власності 25837044, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 32. Вказану частку земельної ділянки ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_5 , якому земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №133651, виданого Перещепинською міською радою 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13101. Іншу 1/2 частку вказаної земельної після смерті батька ОСОБА_5 успадкувала ОСОБА_4 , що є третьою особою у справі.

Зазначив, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка за № 344992982) йому стало відомо про внесення 03 березня 2016 року о 14:33:27 приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С. I. запису з індексним номером 30061377 від 15 червня 2016 року о 12:11:08 про право оренди земельної ділянки, частини земельної ділянки на підставі договору оренди землі, серія та номер б/н, виданий 16 жовтня 2018 року, видавник: Орендар: ТОВ «АП «Придніпровське», орендодавець: ОСОБА_3 , додаткова угода про заміну сторони в зобов?язанні, серія та №: б/н виданий 16 жовтня 2018 року, видавник: орендар «Агро-Віта 2000».

Позивач наголосив, що жодних договорів оренди відносно земельної ділянки кадастровий номер :01:032:0347 він не підписував та не укладав, у зв`язку з чим відповідач-2 у справі, без законних на те правових підстав здійснює начебто оренду належної позивачеві земельної ділянки. В зв`язку з не підписанням позивачем договору оренди землі такий є недійсним та не створює жодних юридичних наслідків. Таким чином і реєстрацію права оренди, номер запису про інше речове право: 14979242 від 03 березня 2010 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :01:032:034 здійснено з неукладеним договором, за відсутності прямого волевиявлення позивача на передачу земельної ділянки в оренду та укладання договору. Відтак, в силу норм права, договір оренди не може вважатись укладеним, оскільки суперечить нормам чинного законодавства, а реєстрація договору оренди відбулась з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв?язку з чим є всі підстави для скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки.

На час звернення з позовом виникла необхідність у продажі належної ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:034, однак незаконне користування та реєстрація договору оренди землі на зазначену земельну ділянку перешкоджає позивачеві у вільному розпорядженні та реалізації належного нерухомого майна шляхом його продажу.

В правове обґрунтування позову позивач послався на положення ст. 55, 124 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. 152, 153, 158 ЗК України, ст. 16, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», висновки з питань застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16-ц, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» № 7 від 16 квітня 2004 року.

Постановленою судом ухвалою від 21 листопада 2023 року позовну заяву позивача залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

12 грудня 2023 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої позивачем долучено уточнену редакцію позовної заяви, в якій позивач, без зміни підстав позову, зменшив позовні вимоги до вимоги скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) щодо 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 14979242 від 03 березня 2016 року о 14:33:27 з одночасним припиненням права оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347.

Постановленою судом ухвалою від 13 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання. Установлено відповідачам строк на подання відзивів, третій особі пояснень.

29 грудня 2023 року представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у позові. В обґрунтування відзиву представник покладає те, що з тексту поданої позивачем позовної заяви не вбачається наявність спору між сторонами. Наголошує, що предмет договору, який оскаржує позивач є частки земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , сторонами в договорі є ОСОБА_3 та ТОВ «АП «Придніпровське». Позивач, указуючи про порушення його права власності відповідачами через не підписання договору оренди належної позивачеві 1/2 частки земельної ділянки, ні у тексті позовної заяви, ні у жодному документі, який додає до позовної заяви не підтверджує наявності договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем-2. Позов містить лише інформацію про успадкування позивачем частини земельної ділянки після свого батька ОСОБА_5 та відомості щодо наявності оренди 1/2 частини земельної ділянки, де орендодавцем виступає ОСОБА_3 . В позовній заяві зазначається про недійсність договору оренди землі, який позивач не підписував, але ним не надано жодної інформації щодо наявності такого договору взагалі та реєстрації майнового права по такому договору. Позивач наводить судову практику щодо спорів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, але позов не містить відомостей щодо створення відповідачем-2 перешкод позивачеві у користуванні належною позивачеві 1/2 часткою. Заявляючи вимоги про скасування речового права з одночасними припиненням права оренди на 1/2 частину земельної ділянки, належної позивачеві останній підтверджує порушення свого права доказами, які вказують на укладення договору щодо 1/2 частини, належної ОСОБА_2 , яка вказана орендодавцем. Жодних відомостей, відповідно до яких орендодавцем виступає сам позивач останній не наводить, доказів такого не надає, не вказує жодного факту, що існує договір оренди землі, орендодавцем по якому виступає позивач. Представник відповідача-2 вказує, що позовна заява ґрунтується на припущеннях, доказів порушення (невизнання або оспорювання) свого цивільного права позивач не надає, відсутній спір між сторонами.

Наголошує, що станом на дату укладення договору оренди 03 березня 2016 року, позивач ще не набув права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, і, фактично, просить скасувати реєстрацію права оренди, яке зареєстроване за іншою особою ОСОБА_2 .

Представник відповідача-2 вказує, що правове обґрунтування позову не містить відношення до змісту позовних вимог. В правове обґрунтування відзиву посилається на ст. 11, 15, 16, 356, 357, 509, 626 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст. 1, 2, 15, 20 Закону України «Про оренду землі», ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 539/1957/16-а, Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.

В підготовчому засіданні 04 березня 2024 року постановленою судом ухвалою задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано відповідача-2 надати засвідчену копію договору оренди земельної ділянки та додаткову угоду про заміну сторони у зобов`язанні, зобов`язано надати їх оригінали для огляду у судовому засіданні.

10 квітня 2024 року представником відповідача-2 на виконання ухвали суду подано заяву, якою повідомлено про те, що договірних відносин між позивачем та відповідачем-2 не існує. Зазначено, що з витягу від 04 квітня 2024 року «Інформація з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347, що додається до заяви чітко вбачається про існування права оренди на від вказаної земельної ділянки, власником по якій с ОСОБА_6 . У підприємства відсутні оригінали та копії договорів оренди, укладені з позивачем.

Постановленою судом ухвалою від 23 вересня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду.

Постановленою судом ухвалою від 24 вересня 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего Світлану Іванівну надати суду належним чином засвідчену копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 133651, виданого ОСОБА_5 Перещепинською міською радою 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13101, кадастровий номер земельної ділянки :01:032:0347, який міститься в матеріалах спадкової справи № 43/2014; зобов`язано ТОВ «Агро-Віта 2000», ТОВ «АП «Придніпровське» надати суду всі наявні договори оренди земельної ділянки, розташованої на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347, укладені за період з 23 квітня 2018 року по 24 вересня 2024 року.

31 березня 2025 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог. Згідно з поданою заявою позивач збільшив вимоги позову вимогою визнати недійсним договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 16 жовтня 2018 року, видавник: Орендар: ТОВ «АП» Придніпровське», орендодавець: ОСОБА_3 . Визначив співвідповідачем у справі ОСОБА_4 . Заяву про збільшення вимог обґрунтував тим, що право власності на спірну ділянку знаходиться у спільній частковій власності, відтак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частки земельної ділянки, і така частка не може бути об`єктом цивільних прав до того часу, доки її не буде виділено в натурі та не сформовано, як окрему земельну ділянку, що матиме свої реальні межі, геопросторові координати, окремий кадастровий номер, площу, адресу тощо. Земельна ділянка, як предмет спірного договору, є цілим самостійним об`єктом цивільних прав, вона не є поділеною, частки співвласників не винесені в натурі, у зв`язку з чим в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з технічних причин неможливо створити або припинити речове право на частку земельної ділянки, що не виділені в натурі та не є самостійним об`єктом власності, який мав би свої реальні межі, геопросторові координати, юридичну адресу, площу та кадастровий номер. Позивач в будь-якому вигляді згоди на укладення договору оренди не надавав, яка саме частина земельної ділянки була передана в оренду не зрозуміло, оскільки частина земельної ділянки в натурі не виділялась. Будь-який правочин щодо розпорядження спільним майном вчинений одним із власників може бути визнаний судом недійсним у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень, незалежно від того чи є вони спільною частковою або спільною сумісною власністю. Вказав на ст. 87, 88 ЗК України, ст. 202, 203, 230, 356, 357, 358, 509, 626, 638 ЦК України. Надав докази на підтвердження зміни прізвища ОСОБА_4 на « ОСОБА_7 ».

Постановленою судом ухвалою від 31 березня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача, адвоката Котової Ірини Миколаївни, про збільшення позовних вимог.

Постановленою судом ухвалою від 23 травня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача-2 про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду.

01 жовтня 2025 року представником відповідача-2 надано додаткові пояснення у справі, якими на виконання ухвали суду від 24 вересня 2024 року повідомлено суд про відсутність у володінні підприємства договорів оренди земельної ділянки, розташованої на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347, укладені за період з 23 квітня 2018 року по 24 вересня 2024 року.

Постановленою судом ухвалою від 13 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

14 жовтня 2025 року від приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С. І. отримано докази, витребувані ухвалою суду від 24 вересня 2024 року.

До початку судового засідання 10 грудня 2025 року надійшла заява відповідача-2, в якій представник останнього вказує, що ТОВ «АП «Придніпровське» в черговий раз звернулось до співробітника земельних ресурсів Товариства з питання наявності/відсутності документів по земельній ділянці з кадастровим № :01:032:0347, на що отримано відповідь про відсутність документів у відділі земельних ресурсів та те, що фактом відсутності документів займається служба безпеки Товариства. Проте було повідомлено, що в системі обліку земельних ділянок, що перебувають в оренді Товариства наявна інформація про те, що договір оренди зазначеної земельної ділянки з урахуванням укладеної додаткової угоди від 16 жовтня 2018 року припинився 03 грудня 2025 року. З урахуванням зазначеного, Товариство вважає, що обставини, на яких ґрунтувалися позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Віта 2000», ТОВ «АП «Придніпровське», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 більше не існують, тому вбачаються підстави для закриття провадження у справі № 183/12888/23, які може заявити сам позивач ОСОБА_1 особисто, або через свого представника.

Постановленою судом ухвалою від 10 грудня 2025 року відмовлено в закритті провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, указаних у ньому. Вказала на те, що договір оренди 1/2 частки земельної ділянки укладено без згоди з іншим співвласником, яким є позивач. Згоди на укладання договору оренди позивач не надавав, а 1/2 частка земельної ділянки до укладення договору оренди в натурі не виділена. Пояснила на запитання суду, що на час розгляду справи земельна ділянка засіяна насінням соняшника, запис у реєстрі про право оренди перешкоджає позивачеві в реалізації права власності. Наголосила, що намір позивача розпорядитися земельною ділянкою підтверджується зверненням до нотаріуса та вчиненням запиту до державного реєстру при час з`ясуванні можливості відчуження частки. Наголосила на неможливості встановлення дійсності укладення договору.

Представник відповідача-1 в судове засідання повторно не з`явився, поважних причин неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач-1 повідомлений належним чином. Правом подання відзиву не скористався.

Представник відповідача-2 подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони. Проти вимог позову заперечив.

Відповідач-3, ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, поважних причин неявки не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Правом подання відзиву не скористалася. 14 січня 2025 року представник ОСОБА_2 , адвокат Коваленко М. В. ознайомився з матеріалами справи /т.1 а.с.187/.

Суд, оцінюючи доводи заяв по суті справи, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, подані у засвідчених копіях та отримані судом докази, висновує таке.

Так, матеріали справи підтверджують, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ДП № 133651, виданим 23 лютого 2001 року Перещепинською міською радою народних депутатів ОСОБА_5 (пай № 347) на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Перещепинської міської ради народних депутатів № 1 від 09 березня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,740 га в межах згідно з планом, розташовану на території Перещепинської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13101 /т.2 а.с.24/.

З наданого позивачем у засвідченій паперовій копії електронного доказу у виді витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 06 липня 2021 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:032:0347 з місцем розташування: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Перещепинська міська рада /т.1 а.с.49-50, 51/, вбачається, що 08 вересня 2015 року Управлінням Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 6,7400 га, з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності приватна. Відомості про обмеження у використанні не зареєстровані. При цьому, вказаний Витяг, додатки до нього не містять інформації про власника. За електронним посиланням, вказаним у витязі у виді QR-коду інформація відсутня.

Відповідно до наданого позивачем у засвідченій копії дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 червня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 618, посвідчено, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з: 1/2 частини земельної ділянки, площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належної померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 133651, виданого Перещепинською міською радою 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13101, кадастровий номер земельної ділянки :01:032:0347, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 154861823 від 08 червня 2016 року та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 154860991 від 08 червня 2016 року, виданих приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу в Дніпропетровській області Дейнего С. I., під забороною відчуження спадкове майно не перебуває. В державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня, що підтверджується витягом з зазначеного реєстру за № 49735571 від 08 червня 2016 року, виданого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С. І. /т.1 а.с.45-46/.

06 жовтня 2016 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , внаслідок якого прізвище останньої змінено на « ОСОБА_7 », про що свідчить надана суду копія повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2024 року /т.1 а.с.208/.

Згідно з наданою позивачем засвідченою копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 441, посвідчено, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 , котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з: 1/2 частини земельної ділянки, площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належної померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 133651, виданого Перещепинською міською радою 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13101, кадастровий номер земельної ділянки :01:032:0347, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 23 квітня 2018 року за № 121544122 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 23 квітня 2018 року за № 121544531, виданих приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу в Дніпропетровській області Дейнего С. І., під забороною відчуження спадкове майно не перебуває. В державному реєстрі обтяжень рухомого мана про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня, що підтверджується витягом з зазначеного реєстру за № 55490835 від 23 квітня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С. I. /т.1 а.с.44/.

23 квітня 2018 року видано витяги про реєстрацію свідоцтв № 441 та № 618 в спадковому реєстрі /т.1 а.с.47, 48/.

З наданих позивачем та представником відповідача-2 письмових копій електронних доказів у виді Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 344992982 від 01 вересня 2023 року /т.1 а.с.52-54/ та № б/н від 04 квітня 2024 року /т.1 а.с.96-99/ вбачається, що земельна ділянка з кадастровим № :01:032:0347 за адресою: Дніпропетровська обл., Новомосковський р., м. Перещепине, площею (га): 6.7400, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва має реєстраційний номер 32.

З актуальної інформації про речове право щодо земельної ділянки вбачається, що: 15 червня 2016 року Державним реєстратором, приватним нотаріусом Дейнего С. І. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30061377, яким на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 618, виданого 08 червня 2016 року зареєстроване право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку земельної ділянки; 23 квітня 2018 року Державним реєстратором, приватним нотаріусом Дейнего С. І. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40755966, яким на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 441, виданого 23 квітня 2018 року зареєстроване право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку земельної ділянки. Вид спільної власності вказано спільна часткова.

З відомостей про державну реєстрацію інших речових прав Інформацій вбачається, що 03 березня 2016 року о 14:33:27 Державним реєстратором, приватним нотаріусом Дейнего С. І. з індексним номером 14979242 зареєстроване право оренди земельної ділянки, 1/2 частини земельної ділянки. Підставами для державної реєстрації вказано: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 16.10.2018, видавник: ОРЕНДАР: ТОВ «АП «Придніпровське»; ОРЕНДОДАВЕЦЬ: ОСОБА_2 ; додаткова угода про заміну сторони в зобов`язанні, серія та номер: б/н, виданий 16.10.2018, видавник: ОРЕНДАР: ТОВ «АГРО-ВІТА 2000»; ОРЕНДОДАВЕЦЬ: ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30061377 від 15.06.2016 12:11:08, приватний нотаріус Дейнего С. І. В описі іншого речового права вказано: договір укладено строком на 7 (сім) років, строк дії 03 грудня 2025 року з правом пролонгації, орендар ТОВ «АП «ПРИДНІПРОВСЬКЕ», орендодавець, власник ОСОБА_2 , перенесено з запису 13619190, опис об`єкта іншого речового права: Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 10 903,77 грн.

З відомостей про державну реєстрацію обтяжень Інформацій вбачається, що 25 січня 2023 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Ю. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66190115 про реєстрацію з 24 січня 2023 року наміру власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення, ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки серія та номер: 145 від 24 січня 2023 року.

04 вересня 2023 року /т.1 а.с.55/ ОСОБА_1 направлено ТОВ «АГРО-ВІТА 2000» претензію від 01 вересня 2023 року /т.1 а.с.56-57/ з вимогою надати копії наявних договорів відносно земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347 та у разі відсутності будь-яких договорів заявлено вимогу скасування внесених записів про оренду з індексним номером 14979242.

Таким чином, наявні в справі матеріали свідчать про наявність спору між позивачем та відповідачами з приводу дійсності договору оренди 1/2 частки земельної ділянки, сторонами якої на момент розгляду справи є відповідачі-2 та -3, інша 1/2 частка якої належить позивачеві, наявності в державному реєстрі речових прав запису про таке право оренди.

Вирішуючи спір суд ураховує таке.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України).

За положеннями ст. 77 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1, 3, 6, 7, 10 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Позивачем на підтвердження фактів укладання договорів надано Інформаційну довідку, з якої вбачається, зокрема, реєстрація з 03 березня 2016 року права оренди 1/2 частини земельної ділянки, яка на праві спільної часткової власності належить позивачеві на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 16 жовтня 2018 року, додаткової угоди про заміну сторони в зобов`язанні, серія та номер: б/н, виданої 16 жовтня 2018 року. На підтвердження доводів позивача про відсутність його волі, як співвласника земельної ділянки з 23 квітня 2018 року на укладання договору, підписів у договорі, представником позивача заявлене перед судом клопотання про витребування копій та оригіналів вказаних договорів.

Судом клопотання представника позивача задоволено, зобов`язано ТОВ «Агро-Віта 2000», ТОВ «АП «Придніпровське» надати суду всі наявні договори оренди земельної ділянки, розташованої на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347, укладені за період з 23 квітня 2018 року по 24 вересня 2024 року.

Відповідачем-2 повідомлено суд про відсутність у володінні підприємства договорів оренди земельної ділянки, розташованої на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:032:0347, укладених за період з 23 квітня 2018 року по 24 вересня 2024 року. Не повідомлено місцезнаходження таких доказів, не надано інших доказів, що підтверджують факт укладення договору оренди, додаткових угод до них, правових підстав оренди земельної ділянки. Відповідач-1, отримавши ухвалу, не виконав її, про місцезнаходження доказів не повідомив, таких доказів не надав. Відтак, суд висновує про наявність підстав для визнання обставини невчинення дій щодо отримання згоди позивача на укладення спірного договору оренди.

За ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ч. 2 ст. 1220 ЦК України встановлює, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Згідно зі ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).

Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Станом на 15 червня 2016 року (дата реєстрації права оренди) діяла стаття 17 Закону України «Про оренду землі». Яка передбачала, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Так, хронологія змісту наданих суду доказів свідчить, що первісний власник земельної ділянки, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 08 червня 2016 року спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_9 набула право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347, отримавши відповідне свідоцтво. 15 червня 2016 року в державному реєстрі зареєстроване право оренди 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347. 23 квітня 2018 року інший спадкоємець ОСОБА_5 першої черги за законом ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347. 16 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Віта 2000», ТОВ «АП «Придніпровське» укладена угода про заміну сторони в зобов`язанні та договір оренди землі, за якими ТОВ «АП «Придніпровське» набуло права орендаря 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347 та того-ж дня право оренди зареєстроване.

Відтак, суд висновує, що на момент реєстрації права оренди за відповідачем-2, укладення спірного договору оренди 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347 між відповідачем-2 та відповідачем-3, позивач був спільним частковим власником іншої частини вказаної земельної ділянки.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що у відповідності до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України , цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Щодо вимог позову про визнання недійсним договору оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною другою та третьою статті 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Звертаючись з позовом до суду, з урахуванням збільшених позовних вимог позивач фактично вказує, що відповідач-3 не мала необхідних повноважень на вчинення правочину, оскільки позивач, як співвласник, не надавав згоди на передачу в оренду земельної ділянки, а передача в оренду частини земельної ділянки, без її виділу в натурі на місцевості, суперечить нормам законодавства.

В обґрунтування позову в цій частині, зокрема, позивач покликається на положення ч. 3 ст. 230 ЦК України та вказує, що договір оренди частки земельної ділянки ним не підписувався.

При вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ч. 3 ст. 230 ЦК України слід мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману. Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Доказів того, що укладаючи спірний договір про передачу в оренду 1/2 частки земельної ділянки у 2018 році відповідач-3 ввела в оману відповідача-2, не повідомила про не отримання згоди іншого співвласника на укладення договору та передачу її в оренду позивача суду не надано та судом такого не встановлено. Доказів звернення позивача до правоохоронних органів суду не надано. Також, надані суду свідоцтва про права на спадщину свідчать, що позивач та відповідач-3 мають ідентичне зареєстроване місце проживання. Крім того, саме позивач, як співвласник земельної ділянки цікавлячись долею земельної ділянки, право на 1/2 якої він набув у 2018 році, мав би знати про долю земельної ділянки та її використання в оренді відповідачем-2.

За таких обставин суд критично ставиться до аргументів позивача щодо укладення спірного договору з використанням обману та наявності підстав для застосування до спірних відносин положень ст. 230 ЦК України, оскільки використання відповідачами обману не доведено належними доказами позивачем, на якого у цьому випадку покладається обов`язок доведення.

Що-ж до посилань на відсутність його підпису в договорі, то наявність підпису в договорі позивача, який не є стороною оспорюваного правочину, не вимагається згідно з нормами чинного законодавства та не є підставою для висновку про недійсність такого.

Водночас заслуговують на увагу посилання позивача, що 1/2 частка земельної ділянки не може бути об`єктом цивільних прав до того часу, доки не буде виділено її в натурі та не сформовано як окрему земельну ділянку, що матиме свої реальні межі, геопросторові координати, окремий кадастровий номер, площу, адресу тощо, й на те, що здавати в оренду майно, що перебуває в спільній власності, орендодавець може тільки зі згоди інших власників, а жоден з учасників самостійно не має право укладати правові угоди про спільне майно без згоди інших.

Так згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту ч. 1 ст. 86 ЗК України вбачається, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність).

Згідно з п. в) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

За до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до положень ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки (ч. 5 ст. 88 ЗК України).

Згідно з положеннями ч. 1, 2, 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідач-3 є спільними частковими власниками спірної земельної ділянки, доказів виділення якої в натурі суду не надано. Договір про спільну часткову власність між співвласниками земельної ділянки, в якому був би встановлений порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, не укладався. Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору позивачем, як співвласником, надавалася згода на укладання договору оренди 1/2 частки земельної ділянки, яка хоча і належить відповідачеві-3 ідеально, однак не виділена в натурі на місцевості. Також судом не встановлено і підстав для висновку, що співвласники визначили між собою порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток, якими могли б бути докази укладення договору оренди позивачем іншої частки земельної ділянки, отримання ним орендної плати від відповідачів.

Внаслідок викладеного, суд висновує, що в порушення вимог ч. 1 ст. 88 ЗК України, договір оренди землі від 2018 року, право оренди за яким зареєстровано 16 жовтня 2018 року з індексним номером 14979242 укладено без згоди іншого співвласника земельної ділянки.

За наведених обставин, суд висновує, що оскільки спірний договір оренди земельної ділянки, укладено з порушенням ч. 1 ст. 88 ЗК України, то зазначена обставина є підставою для визнання його недійсним.

При вказаному висновку та оцінюючи доводи представника відповідача-2, викладені у відзиві щодо не порушення прав позивача укладенням договору оренди частки, суд ураховує висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 510/325/16-ц та від 12 лютого 2020 року у справі № 396/1138/18-ц, в яких вказано, що доведена відсутність волевиявлення хоча б одного співвласника на укладення оспорюваних договорів підтверджує, що уповноважена особа від співвласників земельної ділянки на дату їх посвідчення, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для передачі у користування орендарю земельних ділянок, що є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними. Установивши, що договір оренди земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності укладений без згоди іншого співвласника цієї земельної ділянки є підставою для висновку про визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки відповідачі порушили вимоги частини першої статті 88 ЗК України.

За таких обставин наявні підстави для відхилення доводів представника відповідача-2, визнання недійсним оскаржуваного договору та задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог про скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди) щодо 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 14979242 від 03.03.2016 14:33:27 з одночасним припиненням права оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 656/241/19-ц (провадження № 61-1936св21) зазначено, що «у частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. […] Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. […] Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. […] Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. […] Суд першої інстанції, з висновкам якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку заявленим позивачем позовним вимогам, правильно виходив із того, що права позивача підлягають захисту та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що «з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (провадження № 12-20гс22) зазначено, що «згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги».

При цьому, враховуючи наявність в державному реєстрі запису про реєстрацію речового права оренди 03 березня 2016 року, з індексним номером 14979242, проведеного на підставі рішення державного реєстратора від 15 червня 2016 року, тобто у період після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та до моменту набуття права власності на 1/2 частку спадкоємцем ОСОБА_2 (08 червня 2016 року), враховуючи ненадання суду відповідачами доказів на підтвердження виникнення права оренди 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0347 до моменту набуття права спільної часткової власності позивачем, виникнення права оренди 15 червня 2016 року суд убачає, що позивачем у цій частині обрано належний спосіб захисту порушеного права та позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо доводів представника відповідача-2 про відсутність доказів на підтвердження порушеного права позивача, суд ураховує те, що за п. б) ч. 1, абз. 1 ч. 3 ст. 130-1 ЗК України переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають у другу чергу - орендар земельної ділянки. За наявності переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення її власник зобов`язаний не пізніш як за два місяці до дня укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки зареєструвати намір щодо продажу земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 подано відповідний намір щодо продажу земельної ділянки. Відтак, наявність реєстрації оренди земельної ділянки, право часткової власності на яку має позивач безпосередньо впливає на його право власника земельної ділянки, а тому доводи представника відповідача-2 в цій частині є неспроможними.

Щодо доводів представника відповідача-2, що позивач просить скасувати реєстрацію права оренди, зареєстроване 03 березня 2016 року за іншою особою ОСОБА_2 до набуття позивачем права спільної часткової власності, то суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, висновки щодо реєстрації права оренди в період після смерті спадкодавця та до моменту прийняття спадщини спадкоємцями враховує, що хоча позивач станом на 2016 рік і не оформив свого права власності, однак прийняв таке з моменту смерті спадкодавця. Відтак суд відхиляє доводи сторони відповідача-2 про відсутність порушених прав позивача реєстрацією права оренди на 1/2 частку земельної ділянки.

Розглядаючи доводи сторони відповідача-2 про ненадання позивачем доказів створення відповідачем-2 перешкод у користуванні належною позивачеві 1/2 часткою земельної ділянки суд ураховує, що хоча представник позивача і вказував на фактичне використання всієї земельної ділянки, а не 1/2 її частини, відповідачами, однак доказів такого використання суду не надав. Водночас саме відповідач-2, заявляючи про відсутність події використання частки позивача та фактичне використання за договором оренди іншої частки, яка позивачеві не належить, доказів такого не надав. Фізичного виділу частки, належної відповідачеві-3 з загальної земельної ділянки, акту прийому-передачі 1/2 частки земельної ділянки до відзиву не долучив. Крім того, в обґрунтування позову позивач покладає саме порушення його права, яке виявилося не у безпідставному використанні, а у тому, що реєстрацією оренди порушується його право власності.

Більш того, жодних доказів на спростування доводів позовної заяви, в тому числі й на виконання постановленої судом ухвали відповідачем-2, як чинним орендарем спірної земельної ділянки суду не надано, про місцезнаходження таких не повідомлено. Договір оренди 1/2 частки земельної ділянки, яка на праві спільної часткової власності належить позивачеві, відповідачем-2, як безпосередньою стороною такого договору, його засвідчену копію суду не надано. Право користування часткою жодними доказами не доведено. При цьому посилання на відсутність такого договору на підприємстві, яке є юридичною особою та здійснює діяльність, пов`язану з обробітком земельних ділянок, в тому числі й отриманих в оренду, суд вважає неналежними.

Щодо аргументів представника відповідача-2 про фактичне припинення спірного договору оренди через сплив строку його дії, суд ураховує надані суду докази, які вказують на наявність права пролонгації спірного договору, відтак, такі аргументи суд також відхиляє.

За таких обставин, з огляду на подані сторонами докази, які вказують на порушення прав позивача, наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи сторін, як самі по собі, так і в їх сукупності не є підставою для задоволення позову, чи відмові у ньому, а тому не приймаються судом до уваги та не аналізуються при ухваленні рішення.

З урахуванням ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору покладаються на відповідачів пропорційно.

Також суд ураховує, що в позовній заяві та до закінчення судових дебатів у справі стороною позивача не заявлено про розподіл інших витрат, пов`язаних з розглядом справи та не вказано про такі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 16 жовтня 2018 року, видавник: орендар: ТОВ «АП» Придніпровське», орендодавець: ОСОБА_3 .

Скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) щодо 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, яка знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 14979242 від 03 березня 2016 року о 14:33:27 з одночасним припиненням права оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 6,7400 гектарів, що знаходиться на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за кадастровим номером :01:032:0347.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Віта 2000» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 761 (сімсот шістдесят одну) гривню 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 761 (сімсот шістдесят одну) гривню 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 761 (сімсот шістдесят одну) гривню 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене та підписане 22 грудня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

відповідач-1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Віта 2000», код в ; місцезнаходження: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, с. Голубівка, вул. Лесі Українки, буд. 10.

відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», код в ; місцезнаходження: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, вул. Звягельська, буд. 19-А;

відповідач-3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов