ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7742/25 Справа № 201/9901/24 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Д`яконова Кристина Ігорівна, на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 22 травня 2025 року у цивільній справі номер 201/9901/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Соборного районного суду міста Дніпра) звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є позивачка та відповідач.

Оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру, а саме договір міни (біржовий контракт) №3597 від 27.03.2001 року, посвідчений Азовською універсальною товарною біржею, та реєстраційне посвідчення МКП «Маріупольське БТІ» було втрачено внаслідок активних бойових дій на території м. Маріуполя в березні 2022 року та подальшої окупації м. Маріуполь.

Позивачка була зареєстрована зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті батька, однак листом їй було роз`яснено про неможливість видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та проведення (воєнних) бойових дій на території м. Маріуполь, доступ до всіх документів, нотаріального архіву у приватного нотаріуса відсутній.

Позивачка просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв. м, житловою площею 40,8 кв. м в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 22 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Д`яконова К.І., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 22.05.2025 року у справі №201/9901/24 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконними, оскільки рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права.

Будь-якого посилання на відповідні нормативно-правові акти, якими передбачено обов`язкове надання нотаріальним органом саме постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії або ж відповідної практики Верховного Суду щодо можливості звернення особи до суду за захистом спадкових прав тільки за умови наявності саме постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у рішенні суду першої інстанції не наведено.

ОСОБА_1 до позовної заяви додано достатні докази, які свідчать про неможливість оформлення спадкових прав позивачки у позасудовому порядку (шляхом отримання у нотаріальному органі свідоцтва про право на спадщину) та, відповідно, наявність достатніх доказів, які свідчать про необхідність захисту її спадкових прав у судовому порядку шляхом визнання права власності на нерухоме майно.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить обґрунтувань, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_1 не було прийнято спадщину після смерті ОСОБА_3 , що порушуються права та інтереси інших спадкоємців за законом/за заповітом, яких не було залучено до участі у розгляді справи тощо.

З метою встановлення, чи підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню договори купівлі-продажу, міни житлового будинку, квартири, укладені до вищезазначеної дати, слід керуватися положеннями Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР). Абзацом першим статті 45 ЦК УРСР передбачено, що недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно з абзацом першим статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла до 01 січня 2013 року), не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Право власності, державну реєстрацію якого проведено до 01 січня 2013 року, Закон «Про державну реєстрацію речових прав» передбачає презумпцію достовірності, якщо інше не встановлено у судовому порядку. Отже, біржовий контракт (договір міни) №3597 від 27.03.2001 року, посвідчений Азовською універсальною товарною біржею, є належним правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка входить до спадкової маси, яка відкрилась за фактом смерті ОСОБА_3 .

Іншим спадкоємцем першої черги за законом є відповідач у справі ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_3 та, відповідно, братом ОСОБА_1 . Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , про що ним було подано відповідне клопотання до суду першої інстанції.

Інша особа, яка була зареєстрована разом із спадкодавцем на момент смерті за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки є колишньою дружиною ОСОБА_3 та на момент його смерті шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується витребуваною судом інформацією.

Соборний районний суд м. Дніпра залишив поза увагою наданий позивачем лист-роз`яснення приватного нотаріуса Акішиної Р.С., який фактично і є письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді листа-роз`яснення, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва про право на

спадщину за законом.

На думку позивачки, відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 лише з тієї причини, що позивачем надано лист-роз`яснення нотаріуса, а не постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії є надмірним формалізмом, оскільки у листі-роз`ясненні чітко вказано причини неможливості видачі спадкоємцю ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та необхідність звернення до суду із вказаним питанням.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Д`яконова К.І. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 156, 155).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є донькою та сином ОСОБА_3 (а.с. 9, 14).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

На підставі біржового контракту (договору міни) №3597 від 27.03.2001 року, посвідченого Азовською універсальною товарною біржею, трьохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 , що також підтверджується реєстраційним посвідченням від 28.03.2001 року (а.с. 17).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Акішиною Р.С. на усне звернення ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом роз`яснено листом №94/01-16 від 18.06.2024 року, що заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом неможливо у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно (а.с. 22).

На виконання ухвали суду про витребування доказів 18.03.2025 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Акішиною Р.С. №46/01-16 від 01.04.2025 року надано відповідь, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 нею заведена не була (а.с. 109).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені норми матеріального права, у справі, яка переглядається, мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР (далі ЦК УРСР), Закон України «Про власність», Закон України «Про товарну біржу».

Згідно із статтею 41 ЦК УРСР (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Положеннями статті 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

Згідно статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно із частиною 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №183/900/17 (провадження № 61-9101св21) зроблено висновок про те, що: «За статтею 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. Тому законодавство чинне на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не передбачало обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа, крім жилих будинків (стаття 227 ЦК УРСР). Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/4573/16 та від 04 вересня 2019 року у справі № 903/729/16».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Таким чином, момент виникнення у особи права власності не пов`язаний з державною реєстрацією.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, та Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18, від 17 січня 2024 року у справі №522/3999/23.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

У абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є донькою та сином ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі біржового контракту (договору міни) №3597 від 27.03.2001 року, посвідченого Азовською універсальною товарною біржею, трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 , що також підтверджується реєстраційним посвідченням від 28.03.2001 року.

Таким чином, на підставі договору міни №3597 від 27.03.2001 року у спадкодавця ОСОБА_3 виникло право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 увійшло належне спадкодавцю зазначене вище нерухоме майно.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Акішиною Р.С. 18.06.2024 року на усне звернення ОСОБА_1 про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано лист-роз`яснення щодо неможливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки зазначеному вище документу, оскільки надана позивачкою письмова відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. №94/01-16 від 18.06.2024 року фактично і є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 липня 2019 року у справі №195/1125/15-ц та від 07 лютого 2024 року у справі №201/1883/21.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи відповідної відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є помилковим.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки наданому відповідачем ОСОБА_2 до суду 04.12.2024 року клопотанню про визнання позову ОСОБА_1 (а.с. 72).

З огляду на наведене, враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартира АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Д`яконова Кристина Ігорівна, - задовольнити.

Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 22 травня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: