Справа № 331/2636/25
Провадження № 2/331/2006/2025
11 грудня 2025 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Антоненко М.В.
за участю секретаря Мироненко О.В.
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Також, п. 3 Договору Позики від 02.11.2024 р. зазначено, що Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику у строк до 02.05.2025 р. при цьому повернення позики має бути здійснено рівними частинами шляхом розбиття суми на рівні частини починаючи з 02.12.2024 р.
В абзаці третьому Договору Позики від 02.11.2024 р. зазначається, що Сторони ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочину, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, володіючи українською мовою уклали вищезазначений договір.
Також, пунктом 10 Договору Позики від 02.11.2024 р. передбачено, що Сторони однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правову наслідки для кожної із сторін, підтверджують відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а також відсутність стороннього впливу на волевиявлення, підтверджують дійсність намірів при укладанні, а також те, що правочин не носить характеру фіктивного та удаваного. Також сторони свідчили, що на час укладання цього правочину не визнані судом недієздатними або обмеженими у цивільній дієздатності, правочине не вчинено під впливом помилки, насильства, тяжких обставин.
Також, пунктом 11 Договору Позики від 02.11.2024 року зазначено, що вищезазначений договір сторонами прочитано, безпосередньо у надрукованому вигляді, цілком і повністю відповідає вільному волевиявленню.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Такої думки дійшов і Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року при розгляді справи №6-50цс-16.
Звертає увагу суду на те, що боргова розписка підтверджує укладання договору позики та факту передачі коштів позичальнику (постанова Верховного Суду у справі № 177/1659/17 від 18.05.2020)
Боргова розписка повинна бути укладена в письмовій формі, нотаріального посвідчення не потребує (за бажанням), повинна містити конкретні ідентифікуючі відомості про позикодавця та позичальника, дату складання розписки, суму позики, дату повернення цієї суми позики та зі змісту розписки повинно однозначно випливати, що позичальник отримав певну суму коштів від позикодавця та зобов`язується їх повернути з настанням певної дати, а також підпису позичальника (постанова Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 759/5787/18).
Зазначає, що 02.01.2025 року від ОСОБА_2 надійшло смс за допомогою месседжера Телеграм, в якому він зазначив, що грошей в нього нема, і коли вони з`являться він віддасть, станом на день подання позовної заяви ОСОБА_2 за зв`язок більше не виходив.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
В пункті 8 Договору Позики від 02.11.2024 року зазначається, що в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику згідно визначеному у п. З договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в порядку та в строки, передбачені чинним законодавством України.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)».
Приписами статті 1050 ЦК України встановлено наслідки порушення позичальником умов договору. Зокрема, наведена норма визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Ухвалою суду від 15.05.2023 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. 10.12.2025 року до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позв просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подавав.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У пункті 3 Договору Позики від 02.11.2024 р. зазначено, що Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику у строк до 02.05.2025 р. при цьому повернення позики має бути здійснено рівними частинами шляхом розбиття суми на рівні частини починаючи з 02.12.2024 р.
Тобто відповідач ОСОБА_2 повинен був погашати суму боргу перед позикодавцем ОСОБА_1 наступним чином:
02.12.2024 ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 392 дол. США;
02.01.2025 ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 392 дол. США;
02.02.2025 ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 392 дол. США;
02.03.2025 ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 392 дол. США;
02.04.2025 ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 392 дол. США;
02.05.2025 ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 392 дол. США.
Згідноіз ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконав.
Також, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним виконанні боргові зобов`язання, які у нього виникли перед позивачем у зв`язку з укладанням договору позики в повному обсязі..
Крім того, відповідно дост.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.76-81,141,258,259,263-265,274-279, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко