ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 697/94/25
Провадження № 22-ц/821/1926/25
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Фетісової Т. Л., Карпенко О. В.,

секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, Чорнобаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районні Черкаської області Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, Чорнобаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районні Черкаської області Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства, виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження дитини, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що приблизно у травні - червні 2016 року він познайомився з ОСОБА_3 , яка видалася йому досить розважливою, серйозною та освіченою особою і йому вона сподобалася.

Вказував, що декілька разів вони зустрічалися і в серпні 2016 року він запросив відповідачку до себе додому відсвяткувати день народження позивача. Після святкування відповідачка залишилася у позивача в квартирі переночувати, і у них відбулися інтимні стосунки.

Зазначав, що після цього позивач та відповідачка зустрічалися у позивача в квартирі декілька разів, але з часом відповідачка перестала відповідати позивачу на телефонні дзвінки і він не знав куди вона поділася. Його спроби відшукати відповідачку не дали успіху, оскільки він знав про неї досить мало інформації, окрім імені йому про неї нічого не було відомо.

Десь через рік, влітку 2017 року відповідачка сама зателефонувала позивачу і повідомила, що він є батьком двомісячної доньки.

Після цього позивач забрав відповідачку з дочкою до себе в м. Канів і вони почали проживати разом як одна сім`я.

Вказував, що він придивлявся до дочки, шукав будь-яку схожість з ним, але відповідачка так переконливо доводила йому наявність схожості рис обличчя і звичок, що він їй повірив, тому і прийняв рішення про те, що його дитина має жити з ним та мати батька.

Після цього зі згоди позивача його було записано батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 17.08.2021 він та відповідачка уклали шлюб і зареєстрували його у Канівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), актовий запис № 145.

Зазначає, що сторони проживали до 2022 року, але з початком повномасштабного вторгнення російських військ на територію України позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України та відправлений на фронт.

Перебуваючи на фронті та інколи спілкуючись з товаришами, які залишилися в м. Каневі, він отримував інформацію, що його дружина йому зраджує.

Вказував, що в 2024 році його тяжко контузило і він отримав тяжке осколочне поранення, у зв`язку з чим потрапив до шпиталю. Після шпиталю позивач був відправлений на реабілітацію по місцю проживання. Коли він прийшов додому, то на порозі квартири його зустріла відповідачка та невідомий чоловік, якого ОСОБА_5 відрекомендувала своїм новим чоловіком.

Позивач зазначав, що в ході словесної перепалки він дорікнув відповідачці їх донькою, на що вона в запалі сказала, що ця дитина не його, що відповідачка його використала для узаконення дитини.

Після цього, відповідачка і невідомий позивачу чоловік вибралися з речами з квартири, неодноразово приходили і влаштовували йому часті скандали, розбірки та бійки з погрозами. І весь час відповідачка глузувала з нього, як вона його ошукала з батьківством і тепер він буде сплачувати аліменти на чужу дитину до її повноліття.

Позивач зазначав, що він більш ніж упевнений, що відповідачка увійшла в його довіру і фактично використала його, вказавши, що має від нього двомісячну дитину. При цьому її дії, на погляд позивача, зумовлені цинічною метою, а саме: укладення шлюбу та стягнення з позивача аліментів на утримання дитини.

На це вказує той факт, що приблизно у жовтні 2023 року, коли позивач висловив пропозицію розірвати шлюб, відповідачка звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. Згодом його адвокат повідомив, що 27.03.2024 Канівським міськрайонним судом було прийнято рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, яка зареєстрована як ОСОБА_4 , до її повноліття.

Зазначав, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_5 фактично були припинені з листопада 2022 року, а шлюб розірвано за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області 16.10.2024.

Вказував, що їх нічого не пов`язує окрім дитини, яка записана на ім`я позивача і він записаний батьком дитини.

Просив суд виключити відомості про його батьківство з актового запису № 64 від 11.05.2017, вчиненого Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просив суд призначити у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, згідно поданого ним письмового клопотання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.08.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що факт того, що позивач не є біологічним батьком визнається відповідачкою ОСОБА_2 .

На момент внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька позивач знав, що не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 64 від 11.05.2017 з внесеними змінами та доповненнями), в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача, подачею спільної заяви про визнання батьківства 06.10.2021.

Вказані докази підтверджують заперечення відповідачки про обізнаність позивача на час внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, що ОСОБА_1 не є батьком.

Окрім цього, як зазначили свідки, сторони познайомилися вже після народження дитини влітку 2017 року та те, що відповідачка повідомляла позивачу, що дитина не його, при цьому позивачем жодного доказу, який спростовував би зазначене, суду не надано, що серед іншого є також тією обставиною яка підтверджує обізнаність останнього про те, що він не є батьком дитини.

Суд першої інстанції зазначив, що задоволення позову призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною, що призведе в тій чи іншій мірі до порушення права дитини на належний рівень життя.

Відтак, суд прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 20.08.2025, ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підтвердити можливість існування інтимних відносин між позивачем та відповідачкою у серпні-жовтні 2016 року в суді першої інстанції позивач міг виключно своїми показами. Спростувати в свою чергу існування цих відносин саме у той період часу відповідачка також немає можливості.

Вважає, що покази свідків ОСОБА_7 , який є батьком відповідачки, та ОСОБА_8 , яка є близькою подругою відповідачки та колишньою жінкою брата позивача, не можуть заслуговувати на довіру і вважатися достовірними.

Зазначає, що в суді першої інстанції було встановлено ту обставину, що позивач не є біологічним батьком дитини, відповідачка визнала цей факт, внаслідок чого суд прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення судової генетичної експертизи, хоча за цих обставин втрачається можливість отримання достовірної інформації , остаточного дослідження обставин кровного споріднення позивача та дитини з урахуванням позиції відповідачки, що прямо впливає на перевірку заявлених позовних вимог, позиції позивача та відповідачки у наданих ними в суді першої інстанції поясненнях з приводу спірних правовідносин.

Вказує, що у ч. 5 ст. 136 СК України закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було, так як, подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС.

Разом з тим, законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення.

Зазначає, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок, що на момент державної реєстрації, позивач знав, що він не є біологічним батьком дитини, а тому не має права оспорювати батьківство відповідно до положень ч. 5 ст. 136 СК України.

Вважає, що судом першої інстанції не вірно використано та застосовано норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийняте рішення є помилковим, незаконним та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу

27.10.2025 від представника ОСОБА_9 адвоката Руднічука Д. В. через засоби поштового зв`язку надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 20.08.2025 без змін.

Вказує, що зазначені позивачем у позові факти були умисно вигадані позивачем для того, щоб обійти норму закону, передбачену ч. 5 ст. 136 СК України, що на даний час не дає право позивачу на оспорювання свого батьківства щодо дитини ОСОБА_4 .

Зазначає, що позивач, звертаючись в суд з даним позовом, сам собі суперечить, оскільки тут він категорично заперечує, що він був обізнаний про те, що донька відповідачки народжена від іншого чоловіка на час реєстрації його батьком дитини, проте 16.10.2023 позивач звертався до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з аналогічною позовною заявою, де зазначав протилежне, а саме вказував, що від шлюбу у сторін спільних дітей немає, проте батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було записано позивача з його згоди.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

18.12.2025 на електронну адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

ОСОБА_1 , подаючи заяву про відкладення розгляду справи приведеного змісту, не конкретизує, які саме сімейні обставини перешкоджають йому бути присутнім у день судового засідання 18 грудня 2025 року та не долучає до заяви будь-яких доказів на підтвердження поважності причин такого відкладення.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Руднічука Д. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 16.10.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 17.08.2021, про що Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17.08.2021 складено відповідний актовий запис № 145. Після укладення шлюбу відповідачка змінила прізвище із « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (а.с. 98).

16.10.2024 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/2250/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 17.08.2021 у Канівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 145, розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_11 » (а.с. 15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_6 , про що Чорнобаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 11.05.2017 складено актовий запис № 64 від 11.05.2017 та видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Батьком дитини вказаний ОСОБА_12 (а.с. 115).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 06.10.2021 відомості про батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що також підтверджується копією Актового запису про народження № 64 від 11.05.2017 (а.с. 111, 116-117).

06.10.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали до Канівського відділу реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) спільну заяву про визнання батьківства, згідно зі ст. 126 СК України. Відповідно до якої ОСОБА_1 визнав себе батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.112).

На підставі вказаної заяви були внесені зміни до Актового запису про народження № 64 від 11.05.2017, а саме змінено прізвище дитини з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », по батькові дитини з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 » та зазначено відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 111).

11.10.2023 Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) видано повторне Свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 . Батьками дитини зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а.с.14).

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 23.11.2024 ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_15 », про що Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) складений актовий запис № 211 (а.с. 33 зворотній бік).

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Так ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно положень ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з п. 3 ст. 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї.

У ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» вказано, що забезпечення найкращих інтересів дитини передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 СК України (ч. 1 ст. 121 СК України).

Згідно зі ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК України).

Статтею 133 СК України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч. ч. 1, 2 ст. 136 СК України).

Частиною 5 ст. 136 СК України передбачено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Передумовою звернення до суду у справах про виключення запису про батьківство є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. У разі доведення за допомогою застосування спеціальних знань відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20.

Тобто, предметом у справах про оспорювання батьківства є саме відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Звернувшись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 зазначав, що маючи з відповідачкою певні стосунки, відповідачка увійшла у його довіру і фактично використала його, вказавши, що двомісячна дитина є його донькою. Він не може вважати дитину ОСОБА_4 своєю кровноспорідненою дочкою до проведення та отримання висновку молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.03.2025 у даній справі у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи відмовлено. В ухвалі суд зазначив, що в підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, після доводів сторони відповідачки, поклалися при вирішенні питання про призначення експертизи на розсуд суду, що на думку суду апеляційної інстанції свідчить про прийняття того факту, що проведення даної експертизи буде недоцільною, зважаючи, що сторони достеменно знали, що ОСОБА_1 не являється біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вказана ухвала суду першої інстанції стороною позивача в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що у відповідності до ч. 5 ст. 136 СК України позивач не має права оспорювати батьківство, оскільки, на час визнання батьківства відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач мав можливість провести тест ДНК задля наявності кровної спорідненості з нею, оскільки подаючи заяву про визнання батьківства 06.10.2021, йому було відомо, що батьком дитини в порядку ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері був записаний ОСОБА_12 .

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 06.10.2021 подали до Канівського відділу реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) спільну заяву про визнання батьківства.

Тобто, більш ніж через чотири роки після народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач визнав своє батьківство відносно неї.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок, що на момент державної реєстрації, позивач знав, що він не є біологічним батьком дитини.

Такі доводи суперечать встановленим обставинам справи та ґрунтуються лише на припущеннях скаржника, які не підтверджені будь-якими доказами.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Т. Л. Фетісова

О. М. Новіков