Справа № 183/3384/25
№ 2/183/3248/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії, суд

у с т а н о в и в :

08 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області, у якому з урахуванням уточнень просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 26.12.2024 року

№ 316 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу у власність квартири»;

- визнати право ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на приватизацію квартири АДРЕСА_2 та зобов`язати Виконавчий комітет Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що є військовим пенсіонером, в березні 1993 року приїхала в Україну в селище Черкаське, та проходила військову службу в Збройних Силах України та постійно на підставі службового ордеру

від 27.01.1998 року, а згодом і постійного ордеру від 21.12.1999 року № 218 проживала в квартирі АДРЕСА_2 .

З 27.02.1998 року і по цей час ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку із бажанням скористатись своїм правом на приватизацію квартири ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області із заявою про приватизацію квартири з додатками, однак рішенням виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 26.12.2024 року № 316 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу у власність квартири» вирішено відмовити їй у безоплатній передачі у приватну власність.

Позивач не може захистити свої права на приватизацію житла іншим чином, ніж судовим рішенням, що зумовило її звернення до суду з означеним позовом.

05.05.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області, в якому відповідач визнає ті обставини, що 12.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до органу приватизації виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області з заявою в якій просила оформити передачу в приватну власність квартиру, яку вона займає на умовах найму. 26.12.2024 року рішенням виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області №316 відмовлено гр. ОСОБА_1 в безоплатній передачі у приватну власність 2-кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рекомендовано гр. ОСОБА_1 надати довідки з попередніх місць проживання, а також довідки, виданої органом приватизації за попередніми місцями проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Однак, відповідач не визнає пред`явлені позовні вимоги та заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 , вважаючи наведені позивачем правові підстави позову необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки оскаржувані дії виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області, не можуть бути визнані протиправними та необґрунтованими виходячи з того, що ОСОБА_1 до органу приватизації був поданий неповний перелік документів передбачений законодавством для здійснення приватизації житлового фонду. В свою чергу, відповідач вважає, що дії виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області є правомірними, обґрунтованими, а рішення прийнято в межах повноважень у відповідності з вимогами законодавства. Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту прав та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

08 травня 2025 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву, у якій посилаючись на неправомірність прийнятого відповідачем рвішення просить задовольнити її вимоги.

Відзиву на позовну заяву в новій редакції не надходило.

15 квітня 2025 року судом прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 та відкрите провадження у справі. постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 17.09.2025 року прийнято заяву позивача про зміну предмету позову у цивільній справі, продовжено підготовче провадження у справі та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

24 листопада 2025 року Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене позивач та її представник не з`явилися, представником адвокатом Грабовською М.В. подано заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, у своїй заяві від 05 травня 2025 року просив розгляд справи проводити за відсутності їхнього представника.

У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування розгляду справи за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до наступних висновків, а саме.

ОСОБА_1 є старшим солдатом у відставці, яка проходила військову службу в Збройних Силах України в період з 23 липня 1993 року по 22 грудня 2008 рік, що вбачається з довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.09.2020 року, військового квитка серії НОМЕР_2 та трудової книжки серії НОМЕР_3 , наданих суду у належним чином засвідчених копіях (а.с. 16, 20-27).

З 23 березня 1993 року ОСОБА_1 проживала, а з 24 квітня 1996 року по 15 травня 1996 року також була і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено довідкою МОУ КЕВ м.Дніпро від 04.12.2019 року, також наданій суду у належним чином засвідченій копії (а.с. 17).

27 січня 1998 року ОСОБА_1 отримала службовий ордер № 2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13); а 21 грудня 1999 року позивач отримала постійний ордер № 218 на цю ж квартиру на сімю, до складу якої входить ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , 1981 р.н. та син ОСОБА_3 , 1985 р.н., надані суду у належним чином засвідчених копіях (а.с. 14).

20 березня 2025 року за вих.№ 501/1 Черкаською селищною радою Самарівського району Дніпропетровської області надані відомості про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 27 лютого 1998 року по теперішній час постійно зареєстрована у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеному житловому приміщенні усього зареєстровано 1 особа (а.с. 11).

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27 лютого 1998 року і по теперішній час проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

12 листопада 2024 року позивач звернулася до виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського р-ну Дніпропетровської області із заявою про передачу у власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку безоплатної приватизації.

До вказаної заяви ОСОБА_1 надала наступні документи: 1) копію витягу з Реєстру територіальної громади щодо місця реєстрації ОСОБА_1 у вказаній квартирі з 27.02.1998 року; 2) копію довідки АТ «Ощадбанк» від 17.10.2024 року № 687 (документ, що підтверджує невикористання житлових чеків); 3) копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; 4) копію технічного паспорту на квартиру; 5) копії ордеру від 27.01.1998 року та ордеру від 21.12.1999 року № 218, які підтверджують законність вселення у вказану квартиру; 6) копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні; 7) копію витягу з Державного реєстру речових прав, який підтверджує те, що право власності на вказану квартиру ні за ким не зареєстровано; 8) копію договору найму квартири; 9) згоду на збір та обробку персональних даних; 10) копію довідки від 21.09.2020 року № 7/227/5, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо проходження ОСОБА_1 військової служби; 11) копію послужного списку ОСОБА_1 ; 12) копію довідки від 04.12.2019 року № 10, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро щодо того, що ОСОБА_1 дійсно проживала з 23 березня 1993 року і була зареєстрована з 24 квітня 1996 року по 15 травня 1996 року в АДРЕСА_3 ; 13) заяву-пояснення ОСОБА_1 на ім`я керівника органу приватизації щодо періодів місця проживання.

Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро на запит представника ОСОБА_1 від 08.08.2025 року за вих. № 521/2671, повідомлено що:

- інформацію щодо невикористання житлових чеків на приватизацію державного житлового фонду надає Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;

- 31.05.2023 року житловий фонд Міністерства оборони України (смт. Черкаське та смт. Гвардійське) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро був переданий Черкаській селищній раді. Списки приватизованого житла смт. Черкаське і смт. Гвардійське теж були передані Черкаській селищній раді (підстава - Наказ Міністерства Оборони України від 16.09.2011 року № 569, Розпорядження голови селищної ради від 16.06.2022 року № 118 (а.с. 129).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області № 316 від 26.12.2024 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу у власність квартири» вирішено:

- відмовити гр. ОСОБА_1 в безоплатній передачі у приватну власність 2-кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- рекомендувати гр. ОСОБА_1 надати довідки з попередніх місць проживання, а також довідки, виданої органом приватизації за попередніми місцями проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (а.с. 121).

Не погодившись із відмовою у приватизації квартири, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При вирішенні між сторонами спору про право позивача на приватизацію квартири суд виходить із того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.

Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Так, відповідно до положень вказаного Закону метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно зі ст. 1 цього Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Частинами 1, 2, 5, ст. 8 Закону визначено, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян регулюється відповідним Положенням, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення № 396).

Відповідно до п. 18 Положення № 396 громадянин подає до органів приватизації такі документи: - заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; - копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); - копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); - довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; - технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; - копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; - документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); - заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Згідно з абзацом першим пункту 23 Положення № 396 орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Отже, передання квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

З урахуванням наведених норм органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, до яких належать: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів, переконує суд в тому, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення володів інформацією про невикористання ОСОБА_1 житлових чеків для приватизації житлового фонду, однак, безпідставно відмовив в безоплатній приватизації квартири з підстав відсутності довідки, виданої органом приватизації за попередніми місцями проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Згідно зі ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, необхідною умовою для встановлення незаконності правового акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування є встановлення його невідповідності вимогам законодавства та встановлення факту порушення цим актом прав осіб.

Позивачем були надані всі документи, необхідні для отримання згоди на приватизацію квартири, які посвідчують його законне право користування квартирою, крім, ордера на житло.

Відповідно до ст. 15 ЖК України компетенція виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду - 10) видають ордери на жилі приміщення 7) видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У судовому засіданні встановлено, що житло за адресою: АДРЕСА_1 є квартирою в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а позивачем надані усі документи, яки визначені для подання відповідному органу для отримання дозволу на приватизацію вказаної квартири.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що рішення виконкому Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області № 316 від 26 грудня 2014 року про відмову в приватизації з підстав ненадання довідки з попередніх місць проживання, а також довідки, виданої органом приватизації за попередніми місцями проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду є необґрунтованим та незаконним. А тому, з урахуванням наведених вище вимог законодавства, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 26.12.2024 року № 316 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу у власність квартири», яким відмовлено у наданні дозволу на приватизацію житла є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію та зобов`язання відповідача провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 , слід зазначити наступне.

Згідно зі статтями 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частинами 1, 2 ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен мас право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтями 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ОСОБА_1 , яка вселена до квартири на законних підставах, позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та фактично позбавлена можливості реалізувати своє право на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відсутні перешкоди, передбачені законодавством щодо отримання ОСОБА_1 спірної квартири в порядку безоплатної приватизації.

Відповідно до правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові

від 12.03.2020 року у справі № 483/731/19 належним способом захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду є визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обов`язку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію.

А згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові

від 08.06.2022 року у справі № 202/3820/19, суд касаційної інстанції вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний вірний спосіб захисту зобов`язати провести приватизацію квартири.

Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в постанові від 20.06.2018 року у справі № 200/18858/16-ц було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію комунальної квартири.

Отже, право ОСОБА_1 на приватизацію квартири АДРЕСА_2 порушено відповідачем, а тому позовна вимога про визнання права на приватизацію ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 та зобов`язання Виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області провести приватизацію цієї квартири є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також з метою поновлення прав позивача необхідно зобов`язати виконавчий комітет Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується позивачем на умовах найму за адресою: АДРЕСА_1 згідно Закону України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.1999 року.

Згідно зі ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області від 26.12.2024 року № 316 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу у власність квартири», яким відмовлено у безоплатній передачі у приватну власність квартири.

Визнати право ОСОБА_1 на приватизацію квартири АДРЕСА_2 та зобов`язати виконавчий комітет Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з виконавчого комітету Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 (судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: виконавчий комітет Черкаської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження юридичної особи:вул. Лісна, буд. 24, с. Черкаське, Самарівський р-н, Дніпропетровська області, 51272.

Повний текст рішення суду складений і підписаний 09 грудня 2025 року.

Суддя І.Г.Дубовенко