Справа № 484/6247/25
Провадження № 2/484/2731/25
Рішення

іменем України

22.12.2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Максютенко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Завірюхи В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив

в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник адвокат Ремський Є.В. до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області померла матір позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Сестра позивачки відповідач по справі ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала, оформляти спадщину після смерті матері не бажає та не заперечує проти того, щоб спадщину оформила позивачка. Отже, ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем на вищевказане нерухоме майно. Так, у вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою прийняття спадщини після смерті матері, проте нотаріус згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2025 №1501/02-31 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вона не змогла підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті та тому, що в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Щодо наявності факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини представник позивачки зазначає, що останні роки життя спадкодавиці, у зв`язку з її похилим віком та значним погіршенням стану здоров`я, позивачка була вимушена переїхати до матері та постійно проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Мати через її вік та хронічні захворювання не могла самостійно обслуговувати себе у побуті та потребувала постійного стороннього догляду. Позивачка здійснювала щоденний догляд за матір`ю, забезпечувала її продуктами харчування, ліками, здійснювала прибирання, приготування їжі, супроводжувала до лікувальних закладів, а також надавала необхідну моральну та фізичну підтримку. У зв`язку з цим позивачка фактично проживала з матір`ю однією сім`єю, постійно перебуваючи та забезпечуючи належний догляд до дня смерті спадкодавиці. Крім того, після смерті матері, позивачка здійснювала її поховання, що підтверджується копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання та копією рахунку-замовлення.

Враховуючи викладене вище, позивач просить: встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 24.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано з Першої первомайської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області.

26.11.2025 року на адресу суду надіслано копію спадкової справи №320/2025.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Ремський Є.В.. в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просили їх задовольнити, наслідки визнання позову їй відомі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За змістом положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 14.06.2023 року відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.06.2023 року померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області.

Згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю, виданого вкионавчим комітетом Первомайської районної Ради народних депутатів від 30.11.1987 року, зареєстрованого Первомайським МБТІ в реєстрову книгу №1 стр 235 за реєстровим №235, та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду ОСОБА_3 була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.07.1958 року позивачка ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про народження №1388 від 22.07.1958 року, її батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

З свідцотва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 03.12.1977 року вбачається, що 03.12.1977 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб, про що 03.12.1977 року міським відділом ЗАГСу зроблено запис за №655. Після реєстрації шлюбу прізивще позивачки стало " ОСОБА_8 ".

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 31.03.1960 року вбачається, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ще одна дитина ОСОБА_9 , рідна сестра позивачки та відповідач по справі, актовий запис №27 від 16.03.1960 року.

Постановою державного нотаріуса Першої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мороз Л.В. від 08.09.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу документів, що підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

Той факт, що позивачка є донькою ОСОБА_3 , підтверджений вказаними вище дослідженими судом письмовими доказами.

З копії спадкової справи №320/2025 вбачається, що сестра позивачки, відповідач по справі ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась. Таким чином, позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем яка прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Згідно положень пунктів 4.14 та 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Мін`юсту від 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Нормами ст.ст. 1216-1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За змістом ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зістаттею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду на підставі досліджених судом доказів, породжує юридичні наслідки для позивачки, а встановити його іншим шляхом неможливо, тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст. 392 ЦК України "власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності".

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

У той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 328, ст. 392 ЦК України).

Пунктом 1 ч.2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом в порядку першої черги спадкування, спадщину прийняла.

З свідоцтва про право приватної власності на будівлю, виданого вкионавчим комітетом Первомайської районної Ради народних депутатів від 30.11.1987 року, зареєстрованого Первомайським МБТІ в реєстрову книгу №1 стр 235 за реєстровим №235, та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду вбачається, що померла ОСОБА_3 була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, належність спадкодавцю ОСОБА_3 спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

Таким чином, не дивлячись на той факт, що позивачка фактично прийняв спадщину, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, вона не в змозі оформити своє право на спадщину.

Відповідно дост. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 76, 89, 259, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , разом з її матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 22.12.2025 року.

Суддя: