КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/3897/20
Провадження № 6/947/509/25
УХВАЛА

19.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Амельченком Вячеславом Павловичем, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу дублікату виконавчих листів по справі №947/3897/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2025 року до Київського районного суду міста Одеси, через систему «Електронний суд», надійшла заява ОСОБА_1 , подану адвокатом Амельченком Вячеславом Павловичем, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу дублікату виконавчих листів по справі №947/3897/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, а саме на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20 відносно боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ): про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 31800 доларів США 00 центів.; про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 18242 грн. 73 коп.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що на його заяву про видачу відповідних виконавчих листів про стягнення коштів за постановою Одеського апеляційного суду від 16.03.2023 у справі № 947/3897/20, у розмірі 31800 доларів США 00 центів та 18242 грн. 73 коп., до нього не надходило, однак листом Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2025 № ЕП-3619 повідомлено у тоорму числі про те, що згідно перевірки автоматизованої системи документообігу суду запитувані виконавчі листи були підготовлені та відправлені засобом поштового зв`язку 10.07.2023 року, вх. № - 24934/2023 відтак видати виконавчі листи не вбачається можливим. У листі Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2025 № ЕП-4104 зазначено про те, що згідно перевірки автоматизованої системи документообігу суду запитувані виконавчі листи були підготовлені та відправлені засобом поштового зв`язку 10.07.2023 року, вх. № - 24934/2023 та 18.07.2025 року вих. № - 29791/2025. При ознайомленні представника позивача зі справою № 947/3897/20 з`ясувалось, що в матеріалах цієї справи виконавчих листів на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 16.03.2023 у справі № 947/3897/20 немає. Як вказує заявник, на його адресу та на адресу його представника ці виконавчі листи засобами поштового зв`язку не надходили. У зв`язку з чим, як зазначає заявник слід вважати вказані виконавчі листи втраченими під час пошового переказу, а внаслідок відсутності зазначених вище виконавчих листів, він, як позивач по справі, позбавлений можливості реалізувати своє законне право, передбачене законодавством України та ст. 129 -1 Конституції України, а саме звернутися до державної виконавчої служби або приватного виконавця з метою примусового виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16.03.2023 у справі №947/3897/20.

Вказана заява сформована в системі «Електронний суд» 27.11.2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу на підставі вказаної заяви розподілено судді Калініченко Л. В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.11.2025 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.

У судове засідання призначене на 19.12.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Від представника заявника до суду 19.12.2025 року надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Інші сторони по справі про причини неявки суд не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін по справі, повідомлених належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, приймаючи волевиявлення заявника про розгляд заяви за його відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Заявником у даній справі порушено питання про видачу дублікатів двох виконавчих листів по справі №947/3897/20 на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року відносно боржника ОСОБА_2 .

За наслідком чого, суд зазначає, що пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Порядок видачі дубліката виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання, отже необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, судом враховано і те, що виходячи з системного аналізу вказаних вище цивільних процесуальних норм, суд приходить до висновку, що дублікат виконавчого листа може бути виданий судом лише у разі втрати отриманого раніше оригіналу виконавчого листа. Будь-які інші підстави для видачі судом дублікату виконавчого листа, законодавець не передбачив.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доведення втрати виконавчого документа і факту подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання це не право, а обов`язок стягувача і невиконання останнім своїх процесуальних обов`язків, дає лише правові підстави для висновку про недобросовісне користування та зловживання своїми процесуальними правами.

Судом взято до уваги позицію Верховного Суду України, зокрема у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2- 836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) сформульовано правовий висновок щодо можливості відмови у видачі дубліката виконавчого листа з огляду на відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання: приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року в справі № 2-3552/10 (провадження № 61-13845св21) зазначено, що: «встановивши, що строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив та відсутні підстави для поновлення такого строку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі дубліката виконавчого документа, оскільки чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документу лише у разі дотримання або ж поновлення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання».

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи вищевикладені обставини в цілому та досліджуючи подані до суду докази, суд вважає заяву обґрунтованою.

Так, судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/3897/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, процентів за користування коштами, 3% річних.

З вказаних матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, процентів за користування коштами, 3% річних обґрунтовуючи вимоги тим, що у період з 12 березня 2019 року по 09 вересня 2019 року перерахував зі свого банківського рахунку на банківський рахунок відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 45 800 доларів США. Грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача з рахунків, які належать позивачу та розміщені у Банківській корпорації Гонконга та Шанхаю, також у банку Великої Британії. Передбачених чинним законодавством України договірних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 немає, тому отримані відповідачем від позивача грошові кошти в розмірі 45 800 доларів США є безпідставно набутими. Посилаючись на вказані обставини, статтю 1212, положення статті 1048 ЦК України як аналогії закону при нарахуванні процентів на рівні облікової ставки НБУ, частини 2 статті 625 ЦК України, як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач ОСОБА_1 просив суд:

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 1 121 944,28 грн, що відповідно до курсу НБУ долара США до гривні на день складання позову становить 45 800,00 доларів США;

- проценти в сумі 132 509,92 грн за користування безпідставно отриманими грошовими коштами та;

- 3% річних в сумі 4 598,13 грн, в сього в загальній сумі 1 259 052,33 грн та судові витрати на сплату судового збору в сумі 10 510,00 грн, на правову допомогу в сумі 6 316,00 грн, на залучення перекладача в сумі 2 397,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 31 800,00 доларів США. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування коштами, 3% річних відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 18 242,73 грн.

Адвокат Амельченко В.П. в інтересах позивача ОСОБА_1 оскаржив постанову Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в касаційному порядку в частині відмови у стягненні безпідставно набутих коштів у розмірі 14 000,00 доларів США, відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 132 509,92 грн та трьох відсотків річних у розмірі 4 598,13 грн, просив ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову; стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати..

Постановою Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №947/3897/20 (провадження №61-7685св23) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 14 000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 4 598,13 грн скасовано та передано справу на новий розгляд у цій частині до суду апеляційної інстанції. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 132 509,92 грн змінено в мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.06.2025 року апеляційну скаргу адвоката Амельченка Вячеслава Павловича в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 14 000,00 доларів США, 3% річних в розмірі 4 598,13 грн, скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, процентів за користування коштами, 3% річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , безпідставно набуті грошові кошти в сумі 14 000 доларів США 00 центів та 3% відсотків річних за період з 26 грудня 2019 року до 13 лютого 2020 року в розмірі 4 598,13 грн.

Отже, виходячи з меж заявлених в даній заяві вимог, судом встановлено, що за наслідком ухвалення Одеським апеляційним судом постанови від 16 березня 2023 року за наслідком розгляду цивільної справи №947/3897/20 наявне судове рішення, яке набрало законної сили у тому числі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 31 800,00 доларів США, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 18 242,73 грн. постанова Одеського апеляційного суду в цій частині вимог не оскаржувалось в касаційному порядку.

Доказів на підтвердження виконання вказаного судового рішення у зазначеній частині, матеріали справи не містять та ОСОБА_2 , як боржником, не надані.

З матеріалів справи та Автоматизованої системи документообігу суду, а також журналу обліку виконавчих документів видах судом (т.з.5р.-ст.93ВП) вбачається, що за заявою стягувача ОСОБА_1 Київським районним судом міста Одеси 05.07.2023 року на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20, були видані два виконавчі листи №947/3897/20 відносно боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ): про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 31800 доларів США 00 центів.; про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 18242 грн. 73 коп.

Дані виконавчі листи були скеровані Київським районним судом міста Одеси на адресу стягувача ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 10.07.2023 року за вих. №24934/2023 року, що підтверджується відповідним супровідним листом наявним в матеріалах справи.

Однак, як зазначено заявником ОСОБА_1 , як стягувачем за вказаними виконавчими листами, вказані виконавчі листи №947/3897/20, видані Київським районним судом міста Одеси на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20, засобами поштового зв`язку до нього не надходили.

Також судом встановлено, що виходячи з наявних даних у Автоматизованій системі виконавчих проваджень, яка перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет, після дати видачі 05.07.2023 року Київським районним судом міста Одеси виконавчих листів №947/3897/20 на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20, відсутня інформація про відкриті виконавчі провадження відносно стягувача ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 .

З матеріалів цивільної справи №947/3897/20 також вбачається, що після скерування Київським районним судом міста Одеси 10.07.2023 року за вих. №24934/2023 року засобами поштового зв`язку виконавчих листів №947/3897/20 на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20, останні до Київського районного суду міста Одеси також не повертались.

За наслідком чого, суд вважає встановленим і доведеним заявником, що: виконавчі листи №947/3897/20, видані 05.07.2023 року Київським районним судом міста Одеси на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20 відносно боржника ОСОБА_2 слід вважати втраченими; строк для пред`явлення яких до виконання не сполив; постанова Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 31 800,00 доларів США, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 18 242,73 грн., є такою що набрала законної сили і є не виконаною.

Одночасно судом враховується, що як вже судом зазначено, згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Європейського суду в справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (перше рішення стосовно Росії: «Бурдов проти Росії». Комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 тощо).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Амельченком Вячеславом Павловичем, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу дублікату виконавчих листів по справі №947/3897/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Амельченком Вячеславом Павловичем, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу дублікату виконавчих листів по справі №947/3897/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.

Видати стягувачеві ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по цивільній справі №947/3897/20 дублікати виконавчих листів №947/3897/20 відносно боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ):

- про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 31800 доларів США 00 центів.;

- про стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання позовної заяви та апеляційної скарги судового збору в загальній сумі 18242 грн. 73 коп.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 22.12.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко