ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 339/108/24

провадження № 61-1768св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Болехівський ліцей № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Томиним Сергієм Володимировичем, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду в складі колегії суддів: Максют І. О., Баркова В. М., Пнівчук О. В. від 14 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 серпня 1992 року позивачку призначено на посаду вчителя української мови та літератури Болехівської середньої школи № 2 на умовах безстрокового трудового договору.

30 червня 2020 року наказом № 40-В, на виконання вимог абзацу третього частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-ІХ, її переведено з безстрокового на строковий трудовий договір.

01 липні 2020 року наказом № 2 № 40/1 від 01 липня 2020 року прийнята на посаду вчителя української мови та літератури Болехівської ЗОШ-І-ІІІ ступеня № 2 строком на один рік.

Згідно з наказом № 44-К від 20 серпня 2021 року строковий трудовий договір з нею продовжено строком на один рік, а в подальшому наказом № 196-К від 30 серпня 2022 року - ще на один рік.

Наказом № 171-К від 29 серпня 2023 року її звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2024 року (справа № 339/529/23) вона поновлена на посаді вчителя української мови та літератури з 29 серпня 2023 року в Болехівському ліцеї № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області та зобов`язано відповідача укласти з нею безстроковий трудовий договір.

На виконання зазначеного рішення суду про поновлення на роботі Болехівським ліцеєм № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області видано наказ № 28-К від 01 березня 2024 року про поновлення її на роботі на умовах строкового трудового договору на посаді вчителя української мови та літератури, а наказом № 29-К від 01 березня 2024 року звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07 лютого 2023 року № 1-р/2023 у справі № 1-5/2020(118/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України абзац третій частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-ІХ, зазначила, що з 07 лютого 2023 року умова про строковий характер трудового договору між нею та відповідачем є недійсною, оскільки погіршувала її становище як працівника порівняно із законодавством України про працю.

Вважає, що у відповідача виник обов`язок після 07 лютого 2023 року повідомити позивача про можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості як працівника для його укладення та у випадку її згоди перевести зі строкового трудового договору на безстроковий.

З огляду на неконституційність абзацу третього частини другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-ІХ, вважає наказ № 29-К від 01 березня 2024 року про своє звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням збільшення позовних вимог, просила суд визнати незаконним і скасувати наказ директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» від 01 березня 2024 року № 29-К «Про припинення строкового трудового договору», яким її звільнено з роботи, поновити на посаді вчителя української мови та літератури Болехівського ліцею № 2 «Науковий» з 01 березня 2024 року на умовах безстрокового трудового договору (без визначення строку трудового договору) та стягнути з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 серпня 2023 року по 24 вересня 2024 року в сумі 152 858 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року № 29-К про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя української мови та літератури Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області у зв`язку із закінченням строку трудового договору». Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області з 01 березня 2024 року на умовах безстрокового трудового договору. Стягнуто з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 серпня 2023 року по 24 вересня 2024 року в розмірі 159 818 грн 40 коп. Стягнуто з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області в дохід держави 1 211,20 грн судового збору. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт закінчення строкового трудового договору, за встановлених у справі обставин, не надавав відповідачу правових підстав для звільнення позивачки на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Відтак, наказ про звільнення ОСОБА_1 від 01 березня 2024 року № 29-К у зв`язку із закінченням строку трудового договору не може вважатися законним і є таким, що порушує права останньої на працю, відтак підлягає скасуванню За таких обставин позивачку слід поновити на займаній посаді з 01 березня 2024 року на умовах безстрокового трудового договору та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 серпня 2023 року по 24 вересня 2024 року у розмірі 159 818,40 грн.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області задоволено частково. Змінено рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2024 року в частині стягнення з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 серпня 2023 року по 24 вересня 2024 року в розмірі 152 858,00 грн з відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд стягнувши з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 серпня 2023 року по 24 вересня 2024 року в сумі 159 818,40 грн допустив помилку не лише в періоді вимушеного прогулу та механізмі обчислення середнього заробітку, а й вийшов за межі позовних вимог. Отже з Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області за період з 30 серпня 2023 року по 24 вересня 2024 року підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 152 858,00 грн, з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

12 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - Томин С. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, у якій просить зазначену постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що здійснення процесуального представництва юридичної особи можливе як у порядку самопредставництва, так і іншими особами як представниками юридичної особи. У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України. До апеляційної скарги не додано документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_3 діяти, як виконуючої обов`язки директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області, а тому апеляційний суд був позбавлений можливості перевірити, чи є Лугов Н. В. процесуально дієздатною, зокрема, чи має право на підписання та подання апеляційної скарги в інтересах вказаної юридичної особи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2025 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 339/108/24 з Болехівського міського суду Івано-Франківської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2025 року зазначену справу призначено до розгляду.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У частині третій та пункті 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

В процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва органу державної влади, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками органу державної влади. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такого органу державної влади без додаткового уповноваження. Подібні висновки зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 667/7582/15-ц (провадження № 61-303св20).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) про закриття касаційного провадження зроблено висновки про те, що з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи у цивільному судочинстві можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд з керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень (пункт 25).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Аналогічний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 826/23910/15, від 27 вересня 2023 року у справі № 367/1152/23.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що при поданні апеляційної скарги на підтвердження своїх повноважень представляти інтереси Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_3 додала копію наказу № 74-в від 22 жовтня 2024 року про те, що з 24 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року на час відсутності ОСОБА_2 , виконання обов`язків директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» покладено на ОСОБА_3 Так, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань - керівником Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області є ОСОБА_2

Заявником до апеляційної було надано документи, передбачені частиною четвертою статті 58 ЦПК України, які підтверджували повноваження ОСОБА_3, а саме, на підтвердження своїх повноважень представляти інтереси Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_3 додала копію наказу № 74-в від 22 жовтня 2024 року про те, що з 24 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року на час відсутності ОСОБА_2 , виконання обов`язків директора Болехівського ліцею № 2 «Науковий» покладено на ОСОБА_3, а тому подана нею апеляційна скарга вважається такою, що підписана повноважною особою.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_3, яка діяла від імені Болехівського ліцею № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області, як виконуюча обов`язки директора ліцею.

Інших підстав для перегляду рішення у касаційній інстанції заявник не наводить.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховний Суд не встановив.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені позивачем у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відкриття апеляційного провадження. Інших доводів касаційна скарга не містить, постанова апеляційного суду переглянута в межах доводів касаційної скарги (стаття 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Томиним Сергієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов