Дата документу 18.12.2025
Справа № 334/7023/25
Провадження № 2-др/334/56/25
18 грудня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя
у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,
за участі секретаря судового засідання Прийменко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», адвоката Андрущенка Михайла Валерійовича про ухвалення додаткового рішення, -
Рішенням Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 21.10.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № від 07.11.2024 року у розмірі 35900,00 гривень та судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

До ухвалення судового рішення, в позовній заяві представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» адвокат Андрущенко Михайло Валерійович вказав, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подасть докази щодо розміру витрат сторони позивача на професійну правничу допомогу.

02.12.2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» адвокат Андрущенко М.В. звернувся до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

До заяви долучено копію договору про надання правничої допомоги №06-05/2025 від 06.05.2025 року, копію заявки № від 12.08.2025 року, копію Акта приймання-передачі послуг з правничої допомоги № до договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 року з описом послуг з правничої допомоги, наданих адвокатом Андрушенко М.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 6216, копію ордера на надання правничої допомоги серії АН №1685678, копію платіжної інструкції №24 від 02.12.2025 року, копії виписок з ЄДРПОУ, з яких вбачається, що ТОВ «Іннова Фінанс» () з 08.09.2025 змінило найменування на ТОВ «Іннова-Нова».

В судове засідання представник позивача - адвокат Андрущенко М.В. не з`явився, просив розгляд клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без його участі, підтримав клопотання та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною четвертою цієї ж статті ЦПКУкраїни встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини другої ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст.137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини четвертої ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною другою статті 141ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Професійну правничу допомогу позивачу надавав адвокат Андрущенко Михайло Валерійович на підставі Договору №06-05/2025 від 06.05.2025 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ДН №6216, ордера на надання правничої допомоги від 08.05.2025 року.

Відповідно до Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № до договору про надання правничої допомоги №06-05/2025 від 06.05.2025 року з описом послуг з правничої допомоги від 10.11.2025 року, адвокат Андрущенко М.В. надав ТОВ «Іннова Фінанс» послуги з правничої допомоги, а саме з складання правової документації процесуального характеру (позовної заяви та клопотання про витребування доказів); та супровід процесу розгляду справи в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами замовника, в будь-якому форматі судочинства, в т.ч., але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд».

Суд звертає увагу, що у вказаному акті приймання-передачі послуг з правничої допомоги № до договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 року, зазначено, що сторони погодили, що загальна вартість послуг становить 5000,00 гривень. Сторони зазначають, що розрахунки за заявкою відбуваються за результатом підписання Акту приймання-передачі наданих послуг.

З платіжної інструкції №24 від 02.12.2025 року вбачається, що ТОВ «Іннова-Нова» сплатило ОСОБА_2 5000,00 гривень згідно заявки № від 12.08.2025 року.

Суд акцентує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Виходячи з обсягу виконаних послуг, розміру задоволених позовних вимог, складності справи, кількості витрачених годин на надання правової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу, є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи, та підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями: 1-19, 137-141, 263-265, 268, 270, 352-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», адвоката Андрущенка Михайла Валерійовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», , адреса: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, офіс 5.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ісаков Д.О.