Провадження № 4-с/161/74/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Ващук В.В.,

державного виконавця Грищук М.В.,

представника АТ КБ «Приватбанк» - Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку скаргу ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «ВТБ Банк», заінтересовані особи: АТ КБ «Приватбанк», ВАТ «Сведбанк», ТзОВ «Брайт Інвестмент», на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргу на бездіяльність державного виконавця. Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 намір зареєструвати та відчужити нерухоме майно, однак дізнався про наявність арештів, зареєстрованих у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У подальшому звернувся до відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де отримав інформацію, що державними виконавцями відділу були накладені арешти на майно ОСОБА_1 , а матеріали виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Вважає, що оскільки виконавчі документи у вказаних провадженнях відсутні, а отже відсутні й правові підстави для подальшого існування накладених арештів.

У зв`язку з наведеним, просить визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття заходів зі зняття арештів з майна протиправною та зобов`язати ДВС скасувати арешти та заборони відчуження, накладені на майно скаржника.

В судове засідання скаржник не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути скаргу без його участі, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Представники заінтересованих осіб: ВАТ «Сведбанк», ТзОВ «Брайт Інвестмент» в судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань не подавали.

Від представника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Грищук М.В. надійшли письмові пояснення, згідно з якими просить залучити до розгляду справи стягувачів: АТ КБ «Приватбанк», ВАТ Сведбанк, ТзОВ Брайт Інвестмент, оскільки зазначені банківські установи є правонаступниками у виконавчих провадженнях про стягнення із ОСОБА_1 боргових зобов`язань.

Від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення, згідно з якими АТ КБ «Приватбанк» вважає, що скарга на дії ДВС є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. АТ КБ «Приватбанк» повідомляє суду, що рішення суду у справі №7406/11, яким стягнуто заборгованість солідарно зі скаржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ КБ «Приватбанк» є невиконаним, що підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до матеріалів справи.

В судовому засіданні державний виконавець Грищук М.В. просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що виконавчі провадження, в межах яких накладені арешти на майно ОСОБА_1 є діючими провадженнями, заборгованість за рішенням суду не погашена, у зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту. Також зазначила, що незняття арештів із майна скаржника не можна розцінювати як бездіяльність виконавця, оскільки виконавець діє у межах своїх повноважень та на підставі закону.

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М. підтримала позицію, зазначену у письмових поясненнях, просила у скарзі відмовити.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши скаргу та додані до неї документи в сукупності, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що відповідно до пошуку у АСВП, на виконанні у відділі державної виконавчої служби міста Луцька перебували виконавчі провадження, а саме: ВП № 49660739 з примусового виконання виконавчого листа від 08.02.2012 №2-7406/11 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 4 960 доларів США 70 центів, що за курсом НБУ станом на 5 грудня 2011 року становить 335261,80 грн. заборгованості та по 850 грн. судового збору і по 60 грн. витрат на IT3, що в сумі складає 356171,80 грн., на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону до 05 жовтня 2016 року) 24.03.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; ВП № 48279815 з примусового виконання виконавчого листа від 13.09.2012 №3038/10918/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судових витрат в користь виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ банк заборгованості в сумі 948730,81 грн.

На підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (05 жовтня 2016 року) 23.03.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вищевказані виконавчі провадження знищені, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

ОСОБА_1 звернувся з заявою до ВДВС у м.Луцьку з проханням вирішити питання щодо зняття обтяження, арешту всього нерухомого майна, що належить йому, виключаючи відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Відповідно до відповіді ВДВС, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП№48279815 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонського суду Волинської області №308/10918/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ТВБ «Банк» заборгованості в сумі 948730,81 грн. Інші обтяження, зазначені у зверненні, ідентифікувати неможливо.

З письмових пояснень ВДВС вбачається, що в процесі примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, правонаступниками стягувача ПАТ ТВБ «Банк» є АТ КБ «Приватбанк», ВАТ Сведбанк, ТзОВ Брайт Інвестмент.

З матеріалів справи та наданих в судовому засіданні пояснень представника АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що зобов`язання боржника перед стягувачами не виконані, заборгованість не виплачена, що стверджується розрахунком. Виконавче провадження не завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу.

Таким чином, законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Вказане також підтверджується позицією Верховного суду від 20 квітня 2023р. у справі № 2-681/2011.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 р. № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 травня 2021р. по справі №712/12136/18.

Таким чином у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час закінчення виконавчого провадження у виконавчої служби відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Єдиною можливістю, визначеної законодавцем, щодо зняття арешту є відповідне рішення суду, на підставі якого арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня.

Як вбачається з матеріалів скарги, боржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, оскільки вважає, що останній порушує його права та законні інтереси як власника майна шляхом не зняття арешту, накладеного постановами ВДВС межах виконавчих проваджень.

Разом з цим, матеріали скарги не містять доказів закінчення або завершення виконавчих проваджень № 49660739, № 48279815 боржником у яких є скаржник ОСОБА_1 , в порядку, визначеному спеціальним законом, що могло б вказувати на наявність підстав для зняття державним виконавцем накладеного арешту на майно. Однак 23.03.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Зазначена позиція викладена у Постанові ВП ВС від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24)

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

За вказаних обставин, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець діяв в межах повноважень, оскільки повернення документу стягувачу з підстав п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону, яка діяла до 05 жовтня 2016 року) не передбачає наслідком зняття арешту з майна боржника, оскільки виконавче провадження не було завершено.

Своєю чергою боржником не надано жодного доказу, який би вказував на виконання ним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області області від 05.06.2012 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, що перебував у провадженні ВДВС у місті Луцьку і під час вчинення дій спрямованих на примусове виконання рішення, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.

За встановлених обставин, суд вважає посилання скаржника на протиправність бездіяльності державного виконавця необґрунтованими.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця та при наявності до того законних підстав, суд не вбачає порушень прав та законних інтересів боржника, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 81, 89, 260, 263, 354, 447-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «ВТБ Банк», заінтересовані особи: АТ КБ «Приватбанк», ВАТ «Сведбанк», ТзОВ «Брайт Інвестмент», на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.12. 2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Людмила ПРИСЯЖНЮК