Справа № 541/4801/25
Провадження № 2/541/2387/2025
У Х В А Л А

18 грудня 2025 року м.Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівський О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактична адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактична адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 ) про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Відповідно до відповіді № 2149128 від 18 грудня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, згідно з відповіддю № 2128035 від 15 грудня 2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,перебуває на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_6 .

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 зазначеного вище Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно зі статтею 4-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Єдина інформаційна база даних про внутрішньо переміщених осіб створюється з метою обліку таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Водночас, частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

З позовної заяви вбачається, що сторони від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 .

Позивач не зазначив про перебування на його утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей або що він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Таким чином, оскільки на момент пред`явлення позову відповідач, як внутрішньо переміщена особа, перебуває на обліку за зазначеною вище адресою та позивачем не доведена наявність підстав для розгляду справи Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, вважаю що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не підсудна Миргородському міськрайонному суду Полтавської області, а підсудна Придніпровському районному суду міста Черкаси.

Згідно з ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 187, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбупередати за підсудністю на розгляд Придніпровському районному суду міста Черкаси(вулиця Гоголя, 316, м. Черкаси, 18603).

Копію ухвали направити сторонам, для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник провадження, якому ухвала суду не була вручена в день її постановлення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії вказаної ухвали.

Суддя: О. А. Городівський