ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 631/2374/15

провадження № 22-ц/818/4890/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Індустріалбанк»

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Індустріалбанк» на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 липня 2025 року у складі судді Пархоменко І.О. , -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ПАТ «Акціонерний банк «ЕКСПРЕС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» ( надалі БАНК), звернувся до суду з позовом уточненим ( т.1 а.с. 83) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року у розмірі 58237,83 грн, яка складається з наступного: 13458,00 грн - заборгованість по кредиту; 22565,05 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3611,13 грн - пеня за порушення строків погашення кредиту; 5195,19 грн - пеня за порушення строків погашення відсотків; 11708,46 грн - інфляційні збитки згідно п. 2 ст. 625 ЦК України; 1700,00 грн - штраф у розмірі 10% - п. 6.4 (за порушення 5.2.5. кредитного договору) та судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ОСОБА_1 11.02.2013 року уклав з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ЕКСПРЕС-БАНК» кредитний договір №45934/30/к5 та отримав споживчий кредит в сумі 17000,00 грн строком на 24 місяці, з 11 лютого 2013 року по 11 лютого 2015 року зі сплатою 24,0 процентів річних.

В порушення умов кредитного договору про причини припинення зарахування коштів на поточний рахунок відповідач письмово не повідомив, строки погашення заборгованості порушувались ним неодноразово; з моменту останнього платежу який відбувся 03 липня 2013 року (платіж у розмірі 708,40 грн), суми кредиту ОСОБА_1 більше не погашав. Нараховані відсотки за користування кредитом сплачені ним в загальній сумі 3214,92 грн, останнє погашення відбулося 03 липня 2013 року у розмірі 253,36 грн. Банк звертався до ОСОБА_1 з повідомленням про порушення строку сплати кредитної заборгованості, однак до теперішнього часу відповідач заборгованість перед АБ «ЕКСПРЕС-БАНК» не погасив.

07.11.2017 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за договором відповідач надав кредитні кошти позивачу на споживчі цілі, а тому з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, щодо дії Закону України «Про захист прав споживачів», укладений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту. Відповідачем у повному обсязі не виконано приписи розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, а саме, у кредитному договорі не зазначено детального розпису загальної вартості кредиту, а також немає умов, які п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов`язковими. У порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону Україні «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Зазначила, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, оскільки графік погашення кредиту не видавався, і тому які суми, на які рахунки і за яким принципом зараховувалися в рахунок погашення кредиту невідомо, що є несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає можливість банку проводити зарахування на рахунки на розсуд банку. Зазначене є порушенням положень п. 5 ч. 1 ст. 21, ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10 липня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови «редагування та сукупну вартість кредиту», оскільки право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію було обмежено. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання такого договору недійсним. Посилаючись на приписи ст. 203, 212, 215, 216, 236 ЦК України, просила визнати недійсним кредитний договір № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ЕКСПРЕС-БАНК (т. 1 а. с. 104 108).

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 липня 2025 року позов ПАТ АКБ «Індустріалбанк» задоволено частково. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Первісний позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року у розмірі 21857,49 грн, яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 13458,00 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 1272,63 грн та інфляційних збитків згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 7126,86 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 600, 50 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІНДУСТРІАЛБАНК» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 погодився із певними умовами кредитування, запропонованими банком, свої пропозиції, умови та заперечення до Договору при його підписанні не вносив, відтак погодився з запропонованими правилами кредитування, тому у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Заборгованість за процентами повинна нараховуватися тільки в межах строку кредитування, тобто за період з 11 лютого 2013 року по 07 листопада 2013 року, яка, за наявними виписками, щодо руху коштів по рахунку складає 1272,63 грн. Підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу та пені відсутні. Беручи до уваги заявлений відповідачем строк позовної давності, суд вважав, що стягненню з ОСОБА_3 на користь банку підлягає сума інфляційних втрат за період з 01 жовтня 2014 року по 26 листопада 2015 року, що складає 7 126,86 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Кабаєв Г.В., який діє в інтересах ПАТ АКБ «Індустріалбанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення змінити в частині стягнення розміру інфляційних збитків, а саме стягнути з ОСОБА_1 11 708,46 та в частині визначення загального розміру заборгованості, а саме стягнути 26 439,09 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 02.10.2017. Банк просив суд стягнути заборгованість по кредиту за відсотками нарахованими до 02.10.2017 року, проте суд помилково обмежив стягнення цих сум періодом з 11.02.2013 по 07.11.2013. Крім цього сума боргу підлягає стягненню з урахуванням інфляції за період з 01.10.2014 по 31.08.2017, а не за період до 26.11.2015. Наданий позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних витрат здійснено в межах трирічного строку позовної давності, що передував відповідної заяви, якою було збільшено розмір позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення не переглядається.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ЕКСПРЕС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», із Заявою - Анкетою Позичальника про надання споживчого кредиту у розмірі 17000,00 грн строком на 24 місяці. Заява - Анкета Позичальника заповнена власноруч відповідачем і підписана ним. Дружина ОСОБА_1 надала свою згоду на отримання чоловіком кредиту (т. 1 а. с. 5).

11.02. 2013 року між ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ЕКСПРЕС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №45934/30/к5 (кредит на споживчі цілі із нарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит в сумі 17000,00 грн, строком на 24 місяці з 11 лютого 2013 року по 11 лютого 2015 року зі сплатою 24,0 процентів річних (т. 1 а. с. 9-10).

У додатку № 1 до кредитного договору № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року визначено перелік, розмір і базу розрахунку комісій (тарифів) кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань позичальника, які виникають на користь третіх осіб пов`язаних з отриманням кредиту; графік платежів по кредиту у розрізі сум погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, оплати платежів за супутні послуги на користь банку та на користь третіх осіб (т. 1 а. с. 11).

Проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в пункті 1.4 договору та 5% річних ( п. 4.3 кредитного договору).

Пунктами 6.2, 6.3 кредитного договору визначено, що за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов`язання за кожний день прострочення. За прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту (в тому числі, строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеного договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов`язання за кожний день прострочення.

Пунктами 6.4, 7.1 кредитного договору визначено, що невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в пунктах 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5, 5.2.6, 5.2.7 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Строк кредитного договору -24 місяці, строк дії до 11 лютого 2015 року. У разі наявності заборгованості позичальника за договором на 0-00 год. останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів. У разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором щодо надання кредиту виконав, перерахував кошти на рахунок відповідача двома траншами згідно меморіальних ордерів від 03 грудня 2013 року №3034 на суму 17 575,00 грн та №3035 на суму 1425,00 грн (т. 1 а. с. 16).

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по вказаному договору, здійснивши останній платіж за кредитом 03 липня 2013 року у розмірі 708,40 грн, після чого припинив вносити платежі в рахунок погашення заборгованості ( т. 1 а. с. 17 - 28).

07.10.2013 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ЕКСПРЕС-БАНК» звернулось до ОСОБА_1 з листом-вимогою № 17-04/281-1094 про порушення умов кредитного договору та вимогою достроково повернути заборгованість за кредитним договором, яке було отримано адресатом 15 жовтня 2013 року (т. 1 а. с. 15).

27 11.2013 року ЗАЛІЗНИЧНЕ ВІДДІЛЕННЯ ХАРКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ АБ «ЕКСПРЕС-БАНК» направило боржнику лист-вимогу № 25-12/03-183, щодо порушення умов кредитного договору та вимоги достроково повернути заборгованість за кредитним договором, яке було отримано боржником 30 листопада 2013 року (т. 1 а. с. 14).

На адресу ОСОБА_1 11 грудня 2013 року банком направлено повідомлення про порушення строку (терміну) сплати кредитної заборгованості № 17-04/375-1363 в якому зазначено, що станом на 10 грудня 2013 року прострочена заборгованість за кредитом становить 13458,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими доходами 1720,98 грн, інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору та повідомлено, що у разі непогашення вказаної заборгованості банк буде вимушений звернутися в судові органи для примусового стягнення заборгованості, яке було отримано боржником 18 грудня 2013 року (т. 1 а. с. 13).

За довідкою про заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року станом на 05 листопада 2015 року становить 36007,75 грн та складається з наступного: 17000 грн - загальна сума кредиту; 3542,00 грн загальна сума погашеної заборгованості; 13458,00 грн - залишок заборгованості по кредиту; 14650,04 грн - загальна сума нарахованих процентів; 3214,92 грн - загальна сума сплачених нарахованих процентів; 11435,12 грн - залишок заборгованості по процентам, що не сплачені; 964,55 грн - пеня (п. 6.3 кредитного договору); 536,79 грн - пеня (п. 6.2 кредитного договору); 7913,29 грн - інфляційні нарахування на суму основного боргу згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України; 1700,00 грн сума штрафу (п. 6.4 кредитного договору (порушення п. 5.2.5) (т. 1 а. с. 6).

За рухом коштів по рахункам для обліку заборгованості по нарахованим процентам, за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року загальна сума нарахованих процентів за основним зобов`язанням 3114,51 грн, загальна сума сплачених нарахованих процентів - 3214,92 грн, загальна сума нарахованих процентів за простроченим зобов`язанням 11535,53 грн, загальна сума сплачених прострочених процентів 1821,39 грн, загальна сума прострочених та несплачених процентів 11435,12 грн (т. 1 а. с. 7).

За розрахунком загальної заборгованості по кредитному договору № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року станом на 05 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 35627,75 грн, яка складається з наступного: сума простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 13458,00 грн; сума прострочених процентів по кредиту у розмірі 11435,12 грн; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту (згідно з п. 6.3 кредитного договору) у розмірі 964,55 грн; сума пені за несвоєчасне повернення процентів (згідно з п. 6.2 кредитного договору) у розмірі 156,79 грн; заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 7913,29 грн; сума штрафу згідно з кредитним договором п. 6.4 (порушення п. 5.2.4 та п. 5.2.5) у розмірі 1700,00 грн; загальна сума заборгованості по кредиту, погашеного позичальником згідно з кредитним договором у розмірі 3542,00 грн; загальна сума погашених нарахованих процентів згідно з кредитним договором у розмірі 5036,31 грн (т. 1 а. с. 8).

За довідкою про заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року станом на 13 березня 2017 року, що становить 57798,87 грн та складається з наступного: 17000 - загальна сума кредиту, отриманого позичальником; 3542,00 грн загальна сума погашеної позичальником заборгованості; 13458,00 грн залишок заборгованості по кредиту; 13458,00 грн залишок заборгованості по кредиту; 22371,24 грн загальна сума нарахованих процентів; 3214,92 грн - загальна сума сплачених нарахованих процентів; 19156,32 грн залишок заборгованості по процентам, що не сплачені; 4355,63 грн - пеня за прострочення сплати заборгованості по кредиту; 5172,97 грн - пеня за прострочення сплати заборгованості по нарахованих процентах; 13955,95 грн інфляційні нарахування на суму основного боргу згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України; 1700,00 грн сума штрафу згідно з кредитним договором п. 6.4 (порушення п. 5.2.5) (т. 1 а. с. 66).

За довідкою про заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року станом на 02 жовтня 2017 року становить 58237,83 грн та складається з наступного: 13458,00 грн загальна сума кредиту, отриманого позичальником; 3542,00 грн загальна сума погашеної позичальником заборгованості; 13458,00 грн залишок заборгованості по кредиту; 25779,97 грн загальна сума нарахованих процентів; 3214,92 грн - загальна сума сплачених нарахованих процентів; 22565,05 грн залишок заборгованості по процентам, що не сплачені; 3611,13 грн - пеня за прострочення сплати заборгованості по кредиту; 5195,19 грн - пеня за прострочення сплати заборгованості по нарахованих процентах; 11708,46 грн інфляційні нарахування на суму основного боргу згідно зі п. 2 ст. 625 ЦК України; 1700,00 грн сума штрафу (порушення п. 5.2.5) (т. 1 а. с. 84).

За розрахунком загальної заборгованості по кредитному договору № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року станом на 02 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 58237,83 грн, яка складається з наступного: сума простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 13458,00 грн; сума прострочених процентів по кредиту у розмірі 22565,05 грн; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту (згідно з п. 6.3 кредитного договору) у розмірі 3611,13 грн; сума пені за несвоєчасне повернення процентів (згідно з п. 6.2 кредитного договору) у розмірі 5195,19 грн; заборгованість по кредиту з урахуванням індексу інфляції згідно зі п. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 11708,46 грн; сума штрафу згідно з кредитним договором п. 6.4 (порушення п. 5.2.4 та п. 5.2.5) у розмірі 1700,00 грн; загальна сума заборгованості по кредиту, погашеного позичальником згідно з кредитним договором у розмірі 3542,00 грн; загальна сума погашених нарахованих процентів згідно з кредитним договором у розмірі 3214,92 грн (т. 1 а. с. 85-86).

За рухом коштів по рахунку для обліку заборгованості по кредиту, за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року загальна сума кредиту - 17000 грн; загальна сума погашеної заборгованості - 3542,00 грн; залишок заборгованості по кредиту -13458,00 грн (т. 1 а. с. 7).

За рухом коштів по рахункам для обліку заборгованості по нарахованим процентам, за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року загальна сума нарахованих процентів за основним зобов`язанням 3114,51 грн, загальна сума сплачених нарахованих процентів 1393,53 грн, загальна сума нарахованих процентів за простроченим зобов`язанням 22665,46 грн, загальна сума сплачених прострочених процентів 1821,39 грн, загальна сума прострочених та несплачених процентів 22565,05 грн (т. 1 а. с. 87-88).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу та ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За приписами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З наданих матеріалів вбачається, що банк належним чином виконав свої договірні зобов`язання щодо надання кредитних коштів за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року, тоді як відповідач не дотримався умов договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором в межах строку кредитування, тобто за період з 11 лютого 2013 року по 07 листопада 2013 року у сумі 1 272,63 грн.

Як вбачається з матеріалів справи Банк звернувся до суду з даним позовом поштою в листопаді 2015 року, з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог ( т. 1 а. с. 86) просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат за період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 11708,46 грн.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі

№ 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У листопаді 2015 року банк звернувся до суду з даним позовом поштою у листопаді 2015 року в якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором №45934/30/к 5 від 11.02.2013 у розмірі 58 237,83, яка складається з наступного: 13458,00 грн - заборгованість по кредиту; 22565,05 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3611,13 грн - пеня за порушення строків погашення кредиту; 5195,19 грн - пеня за порушення строків погашення відсотків; 11708,46 грн - інфляційні збитки згідно п. 2 ст. 625 ЦК України; 1700,00 грн - штраф у розмірі 10% - п. 6.4 (за порушення 5.2.5. кредитного договору) та судовий збір.

З наданого розрахунком нарахування інфляційних втрат позивач вказав період з 01.01.2014 по 01.09.2015 року у розмірі 7 913,23 грн (т.1 а.с. 8)

У жовтні 2017 року банк подав до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 45934/30/к5 від 11 лютого 2013 року у розмірі 58237,83 грн, яка складається з наступного: 13458,00 грн - заборгованість по кредиту; 22565,05 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3611,13 грн - пеня за порушення строків погашення кредиту; 5195,19 грн - пеня за порушення строків погашення відсотків; 11708,46 грн - інфляційні збитки згідно п. 2 ст. 625 ЦК України; 1700,00 грн - штраф у розмірі 10% - п. 6.4 (за порушення 5.2.5. кредитного договору) за період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2017 року.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період, оскільки вимога про стягнення інфляційних втрат за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не є самостійною та була зазначена в первісному позові. З огляду на це, стягненню підлягає сума інфляційних втрат за період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 11 708,46 грн, що відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене доводи апелянта про допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права знайшли своє часткове підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - підлягає зміні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга ПАТ АКБ «Індустріалбанк» задоволено частково, тому з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» підлягає стягнення судовий збір у розмірі 694,79 грн

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Індустріалбанк» задовольнити частково.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 липня 2025 року змінити в частині розміру стягнення інфляційних збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІНДУСТРІАЛБАНК» інфляційні збитки згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 11 708 (одинадцять тисяч сімсот вісім) 08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІНДУСТРІАЛБАНК» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 694 (шістчот дев`яносто чотири) 79 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук