Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів: Авраменко Л.І., Гречаної Ю.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Грибова І.В.,

інші учасники справи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 , через представника - адвоката Грибову Ірину Вікторівну, з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2006 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду від 09 лютого 2022 року. Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З того часу, як відповідач покинув смію, він перестав матеріально допомагати утримувати дітей та не брав участі в їх вихованні. Не дивлячись на видачу судового наказу, відповідач аліментів не сплачував, що призвело до накопичення боргу та застосування до відповідача штрафних санкцій. За доводами позовної заяви, з 2021 року відповідач лише один раз провідував доньок, але жодного разу не цікавився їх успіхами в школі, не приїздив до них на дні народження, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків - не брав і не бере участі у вихованні дітей, не дбає про стан їхнього здоров`я, не підтримує доньок матеріально, взагалі не цікавиться їхнім життям. Також позивач зазначає, що 25 лютого 2025 року вона уклала шлюб та з доньками мешкає у чоловіка - ОСОБА_5 . За весь час перебування позивача на військовій службі, доньки постійно знаходились на утриманні та вихованні чоловіка позивача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Зобов`язано Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Грибова І.В. у судовому засіданні позов підтримали та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові.

Позивач додатково пояснила, що з жовтня 2021 року відповідач не цікавиться доньками, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Востаннє позивач бачила відповідача, коли той писав заяву про відмову від дітей в обмін на документи щодо земельної ділянки. Зазначила, що з часу розірвання шлюбу відповідач бачився з доньками 2-3 рази. Коли позивач пішла на військову службу, просила відповідача доглянути за дітьми, проте останній цього не здійснив та діти проживали з тіткою позивача. В 2023 році відповідач востаннє вітав молодшу доньку з днем народження, відвіз дітей до розважального центру. Також пояснила, що відповідач пообіцяв старшій доньці придбати речі, але не зробив цього. Зауважила, що відповідач не телефонує ані позивачу ані донькам, доньками не цікавиться, як і його родичі, відповідач має нову родину.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з`явилась, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав, однак в долученій до позовної заяви нотаріально посвідченій заяві зазначив, що для розгляду судом позову про позбавлення його батьківських прав просить його не запрошувати, згоден щоб суд розглядав справу без його участі, не заперечував проти винесення рішення про позбавлення його батьківських прав..

Представник третьої особи - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву, до якої долучив висновок органу опіки та піклування. В заяві підтримав висновок органу опіки та піклування, просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника служби та органу опіки та піклування і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. (а.с. 49-50)

Вислухавши пояснення позивача та її представника, опитавши дітей, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22 листопада 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року (а.с.13, 20)

За даними свідоцтв про народження, матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_2 (а.с. 15, 17).

25 лютого 2025 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 (а.с.24)

Позивач з дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14, 16, 18), проживають з чоловіком позивача за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21).

Судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19)

Позивач ОСОБА_1 періодично, загалом у період з 20 липня 2024 року по 17 лютого 2025 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області. (а.с.30-31)

За змістом характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої класним керівником та директором Ліцею №246 Дніпровського району м. Києва 10 жовтня 2025 року, дитина навчається в ліцеї з 01 вересня 2022 року, за час навчання ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 не мав контакту з вчителями ліцею. (а.с. 62)

За змістом характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наданої класним керівником та директором Ліцею №246 Дніпровського району м. Києва 10 жовтня 2025 року, дитина навчається в ліцеї з 01 вересня 2021 року, за час її навчання, батько не мав жодного контакту з вчителями школи та шкільною спільнотою в цілому, жодного разу не відвідував батьківські збори. (а.с. 63)

03 червня 2025 року ОСОБА_2 склав нотаріально посвідчену заяву, якою повідомив, що за сімейними обставинами не має можливості матеріально утримувати, спілкуватися, піклуватись про стан здоров`я та навчання своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з цим не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його дітей. (а.с.25)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона є тіткою позивача, відповідач після АТО на дітей не звертав уваги, з 2022 року, коли позивач була на фронті, доньки сторін два роки проживали зі свідком, за цей час відповідач до дітей не приїжджав, грошей на утримання дітей не надавав, після цього діти проживали з новим чоловіком позивача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він є чоловіком позивача, з літа 2024 року доньки сторін проживають з ним, з вересня 2025 року - початку декретної відпустки позивач також проживає з ними, відповідача свідок ніколи не бачив, до доньок той не приїжджав.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 12 вересня 2025 року (протокол засідання комісії від 10.09.2025 №17) комісією встановлено, що після розлучення батьків малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно проживають з матір`ю, яка займається їх вихованням та утриманням, батько з доньками не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку малолітніх. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дітей, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дітей. (а.с.53-54)

Предметом судового розгляду в цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дітей, батьком яких він є.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167).

За правилами, визначеними ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Частиною 2 ст.171 СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст.171 СК України були опитані: неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає з мамою, її чоловіком, сестрою та маленьким братиком, батька бачила востаннє на день народження сестри, в якому році не пам`ятає. Зазначила, що батько їм не пише і вони з сестрою йому не пишуть. Коли 2 чи 3 роки тому вона з сестрою гуляли з батьком, той міг купити їм солодощі, в цьому році батько передав їй на день народження 2 000,00 грн, раз та пів року вона спілкується з батьком телефоном, але батько не серйозно ставиться до спілкування з нею та сестрою, вважає, що йому байдуже на них з сестрою, вони для батька не важливі. Підтримує позбавлення відповідача батьківських прав.

ОСОБА_3 також пояснила, що вона проживає з мамою, її чоловіком, сестрою та маленьким братиком, батька бачила востаннє в 2024 році на свій день народження, він відвів їх з сестрою в розважальний центр. Зазначила, що вона з батьком не переписується, в 2025 році батько скинув на картку сестрі 2 000,00 грн. У ОСОБА_3 склалось враження, що батько забув про них із сестрою, має свою родину. Підтримує позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази та показання свідків, приймаючи до уваги пояснення позивача та неповнолітніх доньок сторін, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх доньок, протягом тривалого часу не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для проживання та розвитку дітей, не цікавиться їх здоров`ям та навчанням, нехтує їх потребами. Наведене фактично не заперечується й самим відповідачем, який склав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньок.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, через ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, в сумі 1 211,20 грн, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Крім цього, суд роз`яснює, що відповідно до положень статей 168, 169 СК України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 1, 7, 150, 164, 165, 171 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 2, 10, 49, 76-81, 89, 141, 142, 209, 258, 259, 263-265, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Івана Котляревського, буд.1/1), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення складено 18 грудня 2025 року.

Суддя: