Справа № 513/829/25
Провадження № 2-к/513/1/25
Саратський районний суд Одеської області
у с т а н о в и в :
Вказане клопотання мотивовано тим, що боржник ОСОБА_2 проживає на території України.
Судом направлено запити до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За відомостями Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації за місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 листом від 03 липня 2025 року повідомлено про надходження вказаного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.
На адресу суду повернувся конверт із повідомленням, адресованим боржнику ОСОБА_2 , згідно поштової відмітки від 18 липня 2025 року причина повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».
У місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення подано не було.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлявся шляхом направлення ухвали за зареєстрованим місцем проживання, рекомендовані повідомлення повернулись на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.
Оскільки до судового засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали клопотання дійшов до такого висновку.
Відповідно до ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи за принципом взаємності.
У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Рішення іноземного суду може бути пред`явлене до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлене до примусового виконання протягом усього строку стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. (ст. 463 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

У відповідності до п. «е» ст.55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22 січня 1993 року, яка регулює порядок надання правової допомоги між державами - членами Співдружності Незалежних Держав, у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Отже, враховуючи, що рішення суду яким стягнуто зі ОСОБА_3 державного мита набрало законної сили 19 травня 2022 року, а клопотання про його визнання та примусове виконання надійшло до суду 27 червня 2025 року, суд дійшов до висновку про те, що передбачений ст.463 ЦПК України трирічний строк пред`явлення до примусового виконання рішення іноземного суду в частині стягнення державного мита, завершився.

У зв`язку з вищевикладеним, клопотання молдавського суду про надання дозволу на виконання на території України рішення в частині стягнення судових витрат в сумі 540 леїв з Стрельчука Станіслава задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 462-470 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання молдавського суду про надання дозволу на виконання на території України рішення в частині стягнення судових витрат в сумі 540 леїв з ОСОБА_1 , що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору, по справі № 2-20730/2020, - відмовити.

Повернути клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення суду в частині стягнення державного мита до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як уповноваженого органу, без виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. Ю. Рязанова