УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В. вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, -

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.

Позовну заяву та додані до неї документи подано в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Вказану позовну заяву передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі зазначалось, що позовна заява не відповідає вимогам пунктів 2, 5, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, крім того, позивачем стверджувалось в позовній заяві, що відповідач є споживачем послуг, які надаються відповідачем і має заборгованість, проте, в позові не були зазначені докази, що підтверджують вказані обставини, до позовної заяви не було долучено жодного доказу на підтвердження позовних вимог.

З метою усунення недоліків позовної заяви позивачу було запропоновано подати до суду позовну заяву в новій редакції з додержанням вимог ч. 3 ст. 175 ч., 5 ст. 177 ЦПК України, на порушення яких вказувалось в ухвалі.

Копію цієї ухвали суду доставлено до електронного кабінету позивача 05 грудня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

09 грудня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подано позовну заяву в новій редакції, в якій вказано двох відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і до кожного з яких заявлені самостійні вимоги про стягнення боргу в сумі по 1 808,31 грн. Цю заяву зареєстровано судом 15 грудня 2025 року.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Згідно з вимогами ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч.2 ст. 48 ЦПК України).

Зі змісту поданої до суду позовної заяви в новій редакції фактично вбачається залучення співвідповідача.

Згідно положень ч.1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже залучення співвідповідача здійснюється судом за клопотанням позивача на певній стадії судового провадження, а не самим позивачем.

При цьому, діючим цивільним процесуальним законодавством України залучення співвідповідача в порядку усунення недоліків позовної заяви до відкриття провадження у справі, не передбачено.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки позовної заяви відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада року, а до суду подано не позовну заяву в новій редакції, а нову позовну заяву, в якій вказано нового співвідповідача, суд убачає передбачені законом підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 13, 175, 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Деснянка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території- вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: