Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача Кавійчик В.П., представника відповідача Парубія І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності, -
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.11.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності суд ухвалив позов задовольнити; припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 274847 гривень, які внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА у Тернопільській області згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН14945С1 АТ КБ «Глобус» від 07.02.2025 та платіжної інструкції АТ «Приватбанк» від 28.08.2025 №1.282591933.1; визнати за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У заяві від 07.10.2025, представник позивача просила суд стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн; 15 000 грн за проведення Тернопільським відділенням КНДІСЕ експертизи № 503/25-22 від 26.08.2025; судовий збір в розмірі 2748,70 грн.

У заяві від 06.10.2025 представник відповідача адвокат Парубій І.М. заперечив проти стягнення судових витрат з відповідачки, оскільки заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 є неспівмірною та її стягнення становитиме надмірний тягар для відповідачки.

В судовому засіданні представник позивачки просила задовольнити заяву.

Представник відповідачки заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на те, що їх розмір є завищеним. Окрім того, заперечив щодо стягнення витрат на проведення експертизи, вважає, що не було доцільності у її проведенні.

Розглянувши заяви сторін, суд доходить такого висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина перша, пункти 1, частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача до початку розгляду справи по суті подала заяву про стягнення судових витрат разом з доказами на їх підтвердження.

У частині другій статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.

Крім того, ВП ВС у своїй постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Суд враховує, що у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично понесені.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Вирішуючи питання визначення розміру судових витрат позивача, які підлягають відшкодуванню, суд виходить з наступного.

Позивач на підтвердження судових витрат на правову допомогу надав:

- договір про надання правової допомоги від 07.02.2025 (т. 2, а.с.105), відповідно до п. 3.1 якого встановлено, що за правову допомогу Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі, зазначеному Додатком до цього Договору;

- додаток до Договору про надання правничої допомоги б/н від 07.02.2025 (т. 2, а.с. 103), пунктом 1 якого визначено, що сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару у розмірі 15 000 грн за надання Адвокатом правничої допомоги;

- Акт наданих послуг № 1 від 03.10.2025 (т. 2, а.с. 101) на суму 15 000 грн, згідно якого ОСОБА_2 надала, а ОСОБА_1 прийняла наступні послуги: 1) попереднє опрацювання матеріалів (документів) наданих клієнтом; 2) надання консультації клієнту; 3) опрацювання та дослідження законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики; 4) підготовка та направлення листа пропозиції відповідачці; 5) підготовка та подання адвокатського запиту; 6) написання та подання позовної заяви, підготовка додатків до позову; 7) опрацювання відзиву та позовну заяву; 8) підготовка та подання відповіді на відзив; 9) підготовка та подання заяви та отримання висновку експерта; 10) підготовка та подання клопотання про доручення доказів; 11) участь у судових засіданнях; 12) опрацювання заяв, клопотань, заперечень представника відповідача.

Представник відповідача заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн у зв`язку з невідповідністю критеріям співмірності та розумності витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. (Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Встановивши та проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у цій цивільній справі, зважаючи на її характер та складність, а також клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що розмір заявлених для відшкодування витрат на правову допомогу у цій справі слід зменшити до 10 000 гривень.

Суд враховує і участь позивача у семи судових засіданнях, зокрема, чотири в приміщенні суду, інші в режимі відеоконференції із власних пристроїв, при цьому такі судові засідання тривали недовго, а також ціну позову.

Суд звертає увагу, що справи цієї категорії відносяться до невеликої складності, наявна усталена судова практика, та зважаючи на об`єм доказів наданих позивачем, які підлягали дослідженню, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а тому, розмір витрат 15 000 гривень не відповідає критеріям їх реальності та пропорційності.

Отже, зважаючи на те, що позов задоволено, суд вважає, що в силу статті 141 ЦПК України з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 10000 гривень витрат на правову допомогу.

Окрім того, представник позивача просить стягнути також з відповідача витрати на проведення Тернопільським відділенням КНДІСЕ судового будівельно-технічного та оціночно будівельного дослідження, за результатами якого складено висновок експерта № 503/25-22 від 26.08.2025.

В матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 1.279901871.1 від 26.08.2025 на суму 15 266,88 грн щодо оплати ОСОБА_1 експертизи № 503/25-22.

Згідно частини першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови впозові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплата витрат на проведення судової експертизи стосується позовних вимог, які задоволено в повному обсязі, суд врахував висновок цієї експертизи як один із доказів у справі, тому з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути 15 266,88 грн судових витрат за проведення експертизи.

Також, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2748,70 грн, згідно квитанції ПН14945С1 від 07.02.2025 на суму 2109,70 грн та квитанції № 3113-4394-7463-7923 від 06.10.2025 на суму 639 грн.

Зважаючи на те, що при ухваленні рішення від 16.11.2025 судом не вирішено питання стягнення витрат на правову допомогу, витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та судового збру, а позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності задоволено повністю, то відповідно до вмог ст.ст 133, 141 ЦПК України суд вважає, що вказані судові витрати слід стягнути з відповідача, а саме: судовий збір в розмірі 2748,70 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи: 10 000 грн - витрат на правову допомогу; 15 266,88 грн витрат на проведення експертизи. Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 28 015,58 грн.

Керуючись статтею 133, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 28 015 (двадцять вісім тисяч п`ятнадцять) гривень 58 копійок судових витрат, з яких:

2748,70 грн судового збору;

10 000 грн - витрат на правову допомогу;

15 266,88 грн витрат за проведення експертизи.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст додаткового рішення складено 16.12.2025.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання:: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк