Справа № 931/711/25
Провадження № 2/931/374/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Безп`ятко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

18 вересня 2025 року адвокат Чабан І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до АТ "СГ "ТАС" (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 липня 2025 року о 17 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автопоїздом у складі тягача «DAF FT XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа «BODEX», д.н.з. НОМЕР_2 , у Синельниківському районі Дніпропетровської області, поблизу с. Дмитрівка та с. Миколаївка, здійснив зіткнення з автомобілем марки "VOLKSWAGEN T4" р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також у салоні вказаного автомобіля на пасажирських місцях перебували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Зазначає, що порушення вимог п.12.1 ПДР водієм ОСОБА_2 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN T4», ОСОБА_6 , який є сином позивача, отримав тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого. Також, водій та пасажири автомобіля марки «VOLKSWAGEN T4» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події.

За фактом ДТП Головним управління Національної поліції в Дніпропетровській області 12.07.2025 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000725. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено та направлено обвинувальний акт до суду.

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «DAF FT XF 105.460», була застрахована у АТ "СГ "ТАС" (приватне) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №223152011.

Внаслідок вищевказаної ДТП було завдано матеріальної та моральної шкоди матері ОСОБА_6 ОСОБА_1 , у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Внаслідок загибелі сина позивачці завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 96 000,00 грн., а також вона понесла витрати на поховання у розмірі 9107,00 грн, що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 96000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 9107,00 грн відшкодування витрат на поховання, а також 24224,00 грн судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 жовтня 2025 року.

07 жовтня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_8 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому заявлені позовні вимоги не визнає та зазначає, що для отримання страхового відшкодування, позивачу необхідно звернутися до АТ "СГ "ТАС" (приватне) в передбаченому законодавством порядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. Позивач не зверталася до АТ "СГ "ТАС" (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, тому рішення про виплату страхового відшкодування позивачеві не приймалося, отже звернення позивача до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є безпідставним, оскільки зі сторони АТ "СГ "ТАС" (приватне) відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Обставини наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП та смерті потерпілої особи становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, від результатів якого буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі. А тому відсутні підстави стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь позивача згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із відсутністю вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили, та вказували, що смерть потерпілого є прямим наслідком спірної ДТП, а звернення до суду є передчасним.

В матеріалах позовної заяви, відсутні докази які б засвідчували, що батько ОСОБА_6 , який наділений правом звернутися до відповідача впродовж трьох років із заявою про виплату страхового відшкодування, відмовляється від страхової виплати.

Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки такі вимоги не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому просить вважати це клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 64-66).

07 жовтня 2025 року від представника позивача ОСОБА_9 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування; особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 даного Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними у розумінні ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив наявність непереборної сили або умислу потерпілого, відповідно страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, який стався за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок чого заподіяно шкоду життю потерпілого.

Зазначає, що згідно з п.27.5 ст. 27 Закону України №:1961-IV від 01.07.2004 року, загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, яка відповідно до Постанови Правління НБУ від 30 травня 2022 року № 109 становить 320 000 гривень на одного потерпілого. Тому, заявлений позивачем розмір страхового відшкодування в розмірі 105107,00 грн не перевищує страхову суму за заподіяну шкоду життю. Крім того, жодних вимог про відшкодування моральної шкоди інші особи, окрім матері, до відповідача не пред`являли, а тому право на отримання страхового відшкодування мають лише ті особи, які подали заяви про свої вимоги. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 68-70)

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача АТ "СГ "ТАС" (приватне) Товта С.С. про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 20 листопада 2025 року, розгляд справи відкладено та визнано явку позивача обов`язковою.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому та просила задовольнити його повністю. Пояснила, що в липні 2025 року внаслідок ДТП загинув її син ОСОБА_6 , який був військовослужбовцем. ДТП відбулося внаслідок зіткнення з автопоїздом, в результаті чого загинули водій та троє пасажирів, серед яких і її син. Зазначила, що з батьком ОСОБА_6 розлучилася коли сину було 5 років, але фактично чоловік покинув їх, коли сину було 3 роки. З того часу жодної участі у вихованні та утриманні їх спільного сина не брав. За весь час у батька з сином була тільки одна зустріч. Після смерті сина вона спілкувалася з сестрою ОСОБА_10 , яка повідомила, що він у 2022 році виїхав з Луганська проживати у росію, має іншу сім`ю, український паспорт у нього відсутній. Жодних зв`язків з колишнім чоловіком не підтримує.

Представник позивача ОСОБА_9 у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, наведених у ньому та з врахуванням відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_8 позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити в його задоволенні повністю. Зазначив, що поданий позов є безпідставним, оскільки позивач могла врегулювати питання в досудовому порядку, а не звертатися безпосередньо до суду, що вподальшому спричиняє надмірний фінансовий тягар для страхової компанії щодо сплати судових витрат. Розрахунок з приводу надання правничої допомоги є суперечливим і надмірним, а тому такі витрати не підлягають стягненню.

У судовому засіданні 10.12.2025 року на підставі ч.1 ст.244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 12:30 18.12.2025 року.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_9 , представника відповідача ОСОБА_8 , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 12 липня 2025 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автопоїздом у складі тягача «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа «BODEX» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в світлий час доби, по вологому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги М-30 «Стрий -Тернопіль - Вінниця - Умань - Кропивницький - Знам`янка - Дніпро - Луганськ - Ізварине» у Синельниківському районі Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку з боку с. Дмитрівка в напрямку с. Миколаївка, зі швидкістю близько 80 км/год. У вищевказаний час, тобто 12 липня 2025 року приблизно о 17 годині 50 хвилини, у зустрічному напрямку попереду, тобто по автодорозі М-30 «Стрий - Тернопіль - Вінниця - Умань - Кропивницький - Знам`янка - Дніпро - Луганськ - Ізварине» у Синельниківському районі Дніпропетровської області, рухався автомобіль «Volkswagen Transporter» з реєстраційним номером НОМЕР_4 (на чорному фоні), під керуванням водія ОСОБА_3 , також у салоні вказаного автомобіля на пасажирських місцях перебували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_2 , грубо порушивши вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.1 ПДР, а саме не обравши безпечної швидкості з урахуванням дорожньої обстановки, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter», під керуванням ОСОБА_3 .

Порушення вимог п. 12.1 ПДР України водієм ОСОБА_2 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, які призвели до безпосередньої причини смерті та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000725.

Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв?язок. На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено, 27.08.2025 р. повідомлено про підозру водія ОСОБА_2 та обвинувальний акт направлено на розгляд до суду. Вищевказані обставини підтверджуються повідомленням про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри від 27.08.2025, висновком експерта №2355-25 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, протоколом допиту підозрюваного від 28.07.2025, повідомленням про завершення досудового розслідування від 28.08.2025, обвинувальним актом (а.с. 8-15, 16-21, 22-24, 25, 90-95).

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 616 від 14.07.2025 року та копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 22 липня 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі М-30 в Синельниківському районі Дніпропетровської області (а.с. 26, 27).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 15 травня 2007 року, батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_10 та матір`ю ОСОБА_12 , у якої після реєстрації шлюбу прізвище змінилося на « ОСОБА_13 » (а.с. 28, 29). Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розірвано 03 квітня 2008 року, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 33)

Із відповіді Залізничного ВДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, не виявлено актового запису про шлюб та актового запису про народження дітей у гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 32).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «DAF FT XF 105.460» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ "СГ "ТАС" (приватне) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-223152011 від 30.08.2024, який був чинний на дату ДТП, що підтверджується копією витягу з бази даних МТСБУ (а.с. 30, 31).

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Отже, у деліктних правовідносинах за участю джерела підвищеної небезпеки з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 загинув внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, отже, шкода була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, під час розгляду даної справи відповідачем не доведено, що шкоду, яка пов`язана із смертю потерпілого, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_6 .

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-223152011 був укладений 30.08.2024, а тому при вирішенні спору підлягає застосуванню ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (далі Закон №1961-IV)

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV).

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «DAF FT XF 105.460» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у відповідача, має місце страховий випадок, та незалежно від вини особи, яка завдала шкоди, обов`язок відшкодувати заподіяну позивачу шкоду, відповідно до Закону України №1961-IV від 01.07.2004, покладається на відповідача, як на страховика в межах суми страхового відшкодування.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (постанова Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 208/4598/21).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначено у ст.. 27 Закону.

Страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1 Закону № 1961-IV).

За пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 ст. 27 Закону).

Відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону України №:1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно Постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320 000 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 8 000,00 грн.

Отже, гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у даному випадку становить 96 000,00 грн., який розподіляється рівними частинами між особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування витрат на поховання також не можуть перевищувати 96000,00 грн.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_6 є матір ОСОБА_1 та батько ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак батько ОСОБА_10 з сином зв`язок не підтримував, місцезнаходження та відомості про нього невідомі, доказів про перебування на утриманні загиблого у матеріалах справи немає.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2024 у справі №521/9280/18 зазначено, якщо батьки померлої особи з вимогою про виплату страхового відшкодування до страховика не звернулися і в матеріалах справи відсутні докази перебування батьків на утриманні загиблого, тоді такі доводи відповідача про визнання розміру відшкодування моральної шкоди, втрати годувальника з урахуванням частки батьків померлої є безпідставними.

Доводи представника АТ "СГ "ТАС" (приватне) про наявність у батька ОСОБА_6 права на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та можливістю звернутися до відповідача впродовж трьох років із заявою про виплату страхового відшкодування, ґрунтуються на припущеннях та не впливають на вирішення справи по суті, оскільки, з часу настання ДТП жодними особами, окрім матері ОСОБА_1 , вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_6 не заявлялись. Таким чином, своїм правом на виплату страхового відшкодування реалізувала тільки матір загиблого.

Позивач також понесла витрати на поховання потерпілого у розмірі 9107,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 16.07.2025 (а.с. 35), накладною №8 від 16.07.2025, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців (а.с.35, 36).

Отже, загальна сума страхового відшкодування становить 105107, 00 грн, що не перевущує ліміт відповідальності страховика (320 000 грн).

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з АТ "СГ "ТАС" (приватне) моральної шкоди в розмірі 96000 грн та 9107,00 грн витрат на поховання потерпілого є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Покликання представника відповідача на те, що позовні вимоги позивача не обгрунтовані суд не приймає до уваги, оскільки законом чітко передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи батькам потерпілого.

Також суд не погоджується з доводами відповідача, що не звернення потерпілого з заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування є підставою для відмови в позові. Суд зазначає, що позивачка діючи добросовісно в межах визначеного Законом строку скористалась своїм правом на відшкодування шкоди в судовому порядку, що не позбавляло відповідача оцінити всі наявні докази та самостійно прийняти рішення про виплату страхових сум.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У своїх поясненнях представник відповідача покликався на те, що в ДТП брали участь два джерела підвищеної небезпеки, що може бути підставою для застосування правил ст.1188 ЦК України.

Згідно з п. 36.3 ст. 36 цього Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті.

Приписи статті 1188 ЦК України та пункту 36.3 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що водій автомобіля марки "VOLKSWAGEN T4" р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , який загинув, - хоч і став учасником ДТП, однак докази, що його поведінка була протиправною чи в його діях встановлено порушення Правил дорожнього руху, в матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 96000,00 грн моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 9107,00 грн. витрат на поховання.

Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке.

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України)

Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Представником позивача до матеріалів справи долучено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № №Ж310/ від 01 серпня 2025 року, укладений між адвокатським об`єднанням та «Центр допомоги при ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 , згідно якого об`єм та вартість послуг передбачено в додатку до цього договору (а.с. 37-38), детальний розрахунок виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 27.08.2025 року (а.с. 41), з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: консультації, досудове врегулювання, 1 год. 3028 грн, підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, 3 год. 9084 грн, підготовка та подання позовної заяви в суд, 4 год. 12112 грн, а всього 24224 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 002738 виданого 20 вересня 2024 року Чабан Ірині Володимирівні та ордер (а.с. 42, 43).

Суд виходить із того, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладений ОП ВС у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, враховуючи критерії обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Крім того, у позивачки не було підстав для звернення до суду, а тому судові витрати є додатковим фінансовим тягарем для відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із відповідача, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, які не є новими у судовій практиці, обсяг наданих адвокатом послуг, який спеціалізується на наданні юридичних послуг у сфері транспорту, складність даної категорії справ, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, та вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18000 грн

Відповідно до п. 2. ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір " позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. (1211,40 грн із застосуванням коефіцієнту 0,8).

На підставі ст. ст.1167, 1168, 1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №:1961-IV, керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 81, 133, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 96000 (дев`яносто шість тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди та 9107 (дев`ять тисяч сто сім) гривень відшкодування витрат на поховання.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в дохід держави 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», адреса місцезнаходження: 03117, м. Київ, проспект Берестейський, 65, .

Повний текст рішення складено 18.12.2025 року.

Суддя Локачинського районного суду О. І. Безп`ятко