Справа №751/8492/20
Провадження №2/751/415/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Решетник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості за кредитним договором № від 07.05.2014 у розмірі 30 744,24 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 24 334,02 грн, а також заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.. 625 ЦК України, що станом на 18.11.2020 становить 6 410,22 грн, а також понесених судових витрат.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 07.05.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 24 538,79 грн зі строком повернення кредитних коштів до 07.05.2017 із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних (п.п.1.1 кредитного договору).

13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16 відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

В подальшому 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

18.02.2019 ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило до ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості та повідомлено про необхідність погашення заборгованості протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості.

Однак, так як зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за кредитним договором ОСОБА_1 не виконано ні первісному кредитору, а ні новому кредитору утворилась заборгованість у сумі 35 250,60 грн.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.05.2021 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, в якій просив застосувати сплив позовної давності до позовних вимог та відмовити у задоволенні позовної заяви. Заперечення зводились до того, що кредитний договір був укладений терміном на 36 місяців. Зазначив, що відсутні відомості що договором факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016були відступлені права вимоги саме за кредитним договором № , укладеним 07.05.2014, зокрема, відсутні вищезазначені договори із зазначенням боржника ОСОБА_1 , розміру грошового зобов`язання. В додатку до позовної заяви відсутні будь-які дані про розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, за який період на думку позивача виник борг і чи є він взагалі, строки його погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Крім того, відповідач зазначає, що ним проводились платежі згідно з встановленим графіком платежів, однак ніяких відомостей про суму погашення кредиту та/або залишку непогашеної суми, ні від первісного кредитора ні від наступних кредиторів не зазначалося.

22.06.2021 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог в якій просять стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 07.05.2014 у розмірі 10 764,14 грн, яка складається з часткової загальної заборгованості за період з 07.04.2016 по 07.05.2017 у розмірі 9 547,57 грн, яка складається з часткової загальної суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 546,98 грн, а також з часткової суми заборгованості за відсотками згідно умов договору 0,59 грн, а також, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 29.01.2019 по 03.12.2020 у розмірі 1 216,57 грн та сплачені судові витрати.

Крім того 22.06.2021 представником позивача подано заяву про поновлення строку позовної давності, зазначивши, що відповідно до договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перейшло право вимоги 29.01.2019, тобто про порушення його прав позивач дізнався лише 29.01.2019. Відповідно після чого боржнику було направлено вимогу про погашення заборгованості від 18.02.2019 разом з повідомленням про відступлення прав вимог і запропоновано боржнику протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги погасити заборгованість. Оскільки ненадання відповіді на дану вимогу є погодженням з умовами даної вимоги, то на думку позивача можна дійти висновку про необхідність обраховувати строк позовної давності з моменту закінчення пільгового строку виконання зобов`язання відповідно до Вимоги, а саме з 18.03.2019 року.

Також 22.06.2021 представником позивача подано відповідь на відзив в якому зазначає, що відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.06.2016 у справі №6-11953св16, за змістом ч.2 ст. 59 ЦПК України, допустимими доказами на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є договір відступлення права вимоги та реєстр позичальників. Тож реєстр боржників до договору факторингу містить інформацію про всіх боржників, право вимоги до яких перейшло відповідно до даного Договору, таким чином відповідно до ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Щодо наданих відповідачем до відзиву квитанцій, зазначають, що жодна з них не стосується кредитного договору № від 07.05.2014 за яким стягується заборгованість та ніяким чином не підтверджують його погашення.

На твердження відповідача, що в позовній заяві відсутні дані про строк, за який провадиться стягнення, інформація щодо суми, яка підлягає або не підлягає стягненню, включаючи пеню, штрафи, проценти того, зазначають, що у відповідності з Графіком платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору основна сума кредиту (тіло) становить 24 538,79 грн., а згідно з реєстрами боржників сума заборгованості за основною сумою кредиту (тіло) становить 24 334,02 грн, з чого стає зрозумілим, що боржником було здійснено погашення основної суми кредиту лише в розмірі 204,77 грн. А отже, на підтвердження суми заборгованості ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надало належні та допустимі докази, адже суми заборгованості є доведеними у відповідності з реєстрами боржників.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.05.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № на загальну суму 24 538,79 грн на споживчі цілі та придбання Послуг Продавців (а.с.5-7, 8).

Згідно заяви на отримання готівки № 3 від 08.05.2014 ОСОБА_1 отримав у відділенні АТ «ОТП Банк» м. Чернігів готівкові кошти у розмірі 23 149,80 (а.с. 8зв.).

Згідно п. 1.4.2 Кредитного договору: сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів (а.с. 5).

Як убачається з матеріалами справи, 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір факторингу № 13/06/16, за умовами якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги від боржника грошових коштів, на підтвердження чого позивачем була надана копія вказаного Договору факторингу із витягом з Реєстру прав вимоги № 1 та витягом з Акту приймання передачі документації боржників (а.с. 12-15, 16, 17).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу №13/06/16 станом на 13.06.2016 у позичальника ОСОБА_1 утворилась заборгованість: сума строкової заборгованості за кредитом 7 492,20 грн, сума простроченого тіла кредиту 16 841,82 грн, сума строкових нарахованих за умовами кредитного договору 114,53 грн, сума нарахованих прострочених за умовами кредитного договору 10 802,05 грн, загальна сума заборгованості за основною заборгованістю за кредитом (тіло) згідно умов договору 24 334,02 грн, загальна сума заборгованості за основною заборгованістю за нарахованими доходами(%) згідно умов договору 10 916,58 грн. Кількість днів прострочення виконання зобов`язань - 731 (а.с.16).

29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» був укладений договір факторингу № 29/01/19-2, за умовами якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача, що підтверджується копією вказаного Договору факторингу із витягом з Реєстру боржників, в якому зазначена заборгованість позичальника ОСОБА_1 та витягом з Акту приймання-передачі документації боржників (а.с. 18-21,22, 22 зв.).

Із доданих до позовної заяви письмових доказів з урахуванням уточнення позовних вимог, убачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 9 547,57 грн за період з 07.04.2016 по 07.05.2017 і на вказану суму заборгованості кредитор у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних і інфляційні втрати за період з 29.01.2019 і до 03.12.2020 на загальну суму 1 216,57 грн.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України регламентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та не спростував доводів позивача.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17).

У разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Таким чином, боржник, тобто особа, право вимоги до якої відступається, не входить до складу учасників цього договору. Договір факторингу не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється, не змінюється основне зобов`язання боржника, який має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 08.07.2020 у справі № 910/13840/18.

Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Наявні у матеріалах справи докази підтверджують укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» договорів факторингу, право вимоги за яким за кредитним договором № , укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Прайм Альянс», а отже позивач як новий кредитор має право на звернення з даним позовом до суду. Саме по собі невиконання вимог ст.1082 ЦК України не позбавляє нового кредитора права вимоги за невиконаним зобов`язанням в тому числі і в судовому порядку без дотримання попереднього позасудового порядку.

Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від 06.02.2019 у справі No 361/2105/16-ц.

Так, на підтвердження договірних відносин та факту отримання кредитних коштів ОСОБА_1 позивачем надано: кредитний договір № , графік платежів, заяву на видачу готівки № 3 від 08.05.2014 ОСОБА_1 , результати розрахунків.

У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки, про що відповідач особисто поставив свій підпис.

Як вбачається ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості в межах трьохрічного строку за період з 07.04.2016 по 07.05.2017, що також підтверджується наданим графіком платежів, який є Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 07.05.2014.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріали справи містять копію заяви на видачу готівки № 3 від 08.05.2014, згідно якої АТ «ОТП Банк» видало кошти ОСОБА_1 у розмірі 23 149,80 грн згідно договору № від 07.05.2014, яка містить особистий підпис відповідача.

Факт отримання грошових коштів не заперечує і саме відповідач.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (позики та кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка складається з часткової загальної суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 546,98 грн та з часткової загальної суми заборгованості за відсотками згідно умов договору 0,59 грн, яку позивач визначив в межах строку давності, з урахуванням графіку платежів, який є Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 07.05.2014.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи колегією суддів не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником заборгованість ні новому, ні попереднім кредиторам по кредитному договору не сплачувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Крім того, суд враховує, що наявність рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, не припиняє правовідношення між сторонами кредитного договору, та не перешкоджає зверненню позивача до суду за захистом свої прав шляхом стягнення заборгованості.

Також, необґрунтованими є доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, враховуючи наступне.

Судом у справі встановлено та підтверджується матеріалами справи, що порядок погашення кредиту здійснюється шляхом щомісячних платежів згідно Графіку.

За матеріалами справи, відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивача та просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до Договору.

Поряд з установленням строку дії Договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору.

Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом в межах строку кредитування, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Виходячи з викладеного, якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого платежу, який позичальник не здійснив.

Згідно постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

За умовами Договору строк кредитування закінчився 07.05.2017, ця дата співпадає з датою останнього платежу відповідно до графіку. Тому саме до цієї дати відповідач повинен був повернути всю заборгованість за кредитним договором, а у позивача після цієї дати, тобто з 08.05.2017 виникло б право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перейшло право вимоги 29.01.2019, тобто про порушення його прав позивач дізнався лише 29.01.2019, відповідно після чого боржнику було направлено вимогу про погашення заборгованості від 18.02.2019 разом з повідомленням про відступлення прав вимог, боржнику було запропоновано погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, однак, боржник не скористався своїм правом узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості, внаслідок чого можна дійти висновку про необхідність обраховувати строк позовної давності з моменту закінчення пільгового строку виконання зобов`язання відповідно до вимоги, а саме з 18.03.2019.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не допущено порушення загального строку позовної давності, що застосовується до даних правовідносин.

При цьому суд зауважує, що, як зазначено вище, 18.03.2019 у позивача виникло право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором. Отже, загальний строк позовної давності у три роки мав би спливти 18.03.2022.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

Суд не приймає до уваги надані відповідачем квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором, оскільки вони не стосуються кредитного договору № від 07.05.2014, на підставі якого виникла заборгованість, них зазначено, що оплати проводились на погашення кредиту згідно з кредитними договорами № та № .

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту та нарахованих процентів.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС у справі №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ПІК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Відповідно до наведених правових норм судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за кредитним договором, зобов`язання за яким відповідачем не виконано, а тому суд вважає підставними вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов`язання в період з березня 2019 року по листопад 2020 року становить 687,57 грн.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальна сума 3 % річних за період з 29.01.2019 по 03.12.2020 складає 529,00 грн.

Суд приймає до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими.

Установивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.

Отже, вирішуючи спір, суд, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що відповідач ОСОБА_1 підписав кредитний договір, але своєчасно не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за укладеним договором ні новому, ні старому кредитору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 9 547,57 грн за період з 07.04.2016 по 07.05.2017, а також у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України 3% річних і інфляційні втрати за період з 29.01.2019 і до 03.12.2020 на загальну суму 1 216,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 42, 81, 89, 141, 206, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № від 07.05.2014 у розмірі 10 764 (десять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко