Справа №751/6416/24
Провадження №2/751/19/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Рак Я.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 119535,00 грн завданої майнової шкоди, а також понесених судових витрат.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй та відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві спільної часткової власності по 1/2 частці належить квартира АДРЕСА_1 . Після смерті матері, з 2004 року до 2024 року відповідач користувалась зазначеною квартирою, змінила замки дверей, установила огорожу та не допускала її до квартири, чим неправомірно позбавила права користування квартирою. Зазначає, що фактично потрапити в квартиру вдалось лише 28.03.2024 під час виконання рішення суду, яким їй усунуто перешкоди в користуванні квартирою. Цього дня було з`ясовано, що квартира знаходиться в занедбаному стані, відчувається неприємний запах через високий рівень вологості, в коридорі та передпокої відсутні шпалери, на стінах та стелі наявні тріщини, в кімнаті та кухні обвалилась дерев`яна підлога, на веранді наявні сліди протікання внаслідок залиття стелі дощовими водами, у деяких місцях наявні ознаки руйнації фундаменту. Також у квартирі відсутні майже всі меблі та предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку. Вказані пошкодження обмежують її право використання квартирою за призначенням, для усунення пошкоджень необхідне проведення ремонтно-будівельних робіт. За таких обставин відповідач, позбавивши її протиправно права користування квартирою, протягом тривалого часу вчиняла дії, спрямовані на погіршення якості майна, а саме: не піклувалась про квартиру та не утримувала її в належному стані, що призвело до суттєвого погіршення її стану та зниження економічної цінності. Вважає, що в такий спосіб відповідач завдала їй майнової шкоди, та просить суд стягнути відшкодування завданої шкоди в грошовій формі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 31 липня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23.08.2025 від Новозаводського районного відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №73878763.

28.08.2024 відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що не відповідає дійсності думка позивача про те, що погіршення стану квартири з часом є результатом неправомірних дій відповідача, оскільки квартира річ фізична і зазнає зносу як будь-яка інша. Відповідач вказує, що будинок споруджено в 1958 року, в силу атмосферного впливу, часу та близькості від залізничного полотна (42 м) весь будинок потребує ремонту. В разі будь-яких претензій ОСОБА_1 мала можливість використовувати право сподкоємця, хоча б зафіксувати стан спадкового майна на період відкриття спадщини в порядку ст. 1263 ЦК України, що можна було б використати для порівняння зі станом квартири. Відповідач вказує, що з наведених в позові даних не можна визначити дії або бездіяльність співвласника, що призвели квартиру до стану за якого необхідно провести ремонт. Не можна визначити завдану майнову шкоду, оскільки висновок про необхідність ремонту в квартирі не є доказом шкоди. Також відповідач зазначає, що позивач зловживає процесуальними правами, оскільки: повністю викривлені обставини взаємовідносин з приводу спору про поділ спадкового майна; відсутні докази завдання матеріальної шкоди; неправильно посилається на закон, який регулює взаємовідносини співвласників з приводу володіння та користування майном тощо.

27.09.2024 від представника відповідача адвоката Огородник Ю.О. надійшло клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 27 вересня 2024 року задовольнив клопотання представника позивача та призначив у справі судову будівельну-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (14037, м. Чернігів, вул. Експертна, 23).

05.12.2024 до суду надійшло клопотання експерта про уточнення редакції питань поставлених на вирішення судової експертизи.

Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року провадження по справі було поновлено.

26.12.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про уточнення питань судової будівельно-технічної експертизи.

03.01.2025 відповідач подала письмові пояснення щодо клопотання експерта.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 14 січня 2025 року було задовольнив клопотання експерта, надав роз`яснення щодо формулювання питань, які підлягають вирішенню у межах призначеної ухвало суду від 27 вересня 2024 року судової будівельно-технічної експертизи та зупинив провадження у даній цивільній справі на час проведення судової будівельно-технічної експертизи.

30 квітня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 30 квітня 2025 року поновив провадження цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди.

16.05.2025 представник позивача подала заяву про виклик експерта Єзуту О.В. для допиту в судовому засіданні для допиту. Дане клопотання судом було задоволено та допитано експерта в судовому засіданні.

19 червня 2025 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи судової будівельно-технічної експертизи.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 01 липня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку із необґрунтованістю клопотання.

30.07.2025 представник позивача Кульгейко Л.Ю. звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог, яку судом було прийнято до розгляду.

01 серпня 2025 представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про виклик в якості свідка ОСОБА_5 .

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 01 серпня 2025 року закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

22.09.2025 представник позивача подала заяву про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу по справі №751/6416/24, оскільки розмір витрат на відшкодування професійної правничої допомоги, заявлений до стягнення з відповідача в розмірі 40000 грн є необґрунтованим.

07.10.2025 відповідач подала письмові пояснення по справі, в яких просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8500 грн.

07.11.2025 представник позивача подала заперечення на клопотання представника відповідача адвоката Огородник Ю.О. щодо зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 11.12.2025, занесеною до журналу судового засідання, суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи відеозапису в якості доказу, у зв`язку із таким, з таких підстав.

Відповідно до частин 2 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Однак даний доказ позивачем був поданий на стадії розгляду справи по суті. Будь-яких об`єктивних причин неможливості подання цього доказу разом із позовною заявою, або принаймні на стадії підготовчого провадження клопотання не містить. Посилання представника позивача на те, що вказаний доказ був поданий із порушенням строків через те, що він був поданий після ознайомлення із технічним записом судового засідання та його подання є реакцією на додатковий аргумент зі сторони відповідача, озвучений у ході розгляду справи по суті, не відповідають дійсності.

Як на цю нову обставину представник позивача посилається на те, що відповідач стверджує, що період спірного одноосібного користування майном є значно меншим, аніж стверджує позивач. Однак питання періоду спірного одноосібного користування майном відповідачем аж ніяк не є новим питанням, що виникло лише у ході розгляду даної справи по суті. Спірність тривалості періоду та причин одноосібного користування майном вбачається із доводів відзиву відповідача, що був поданий у ході підготовчого судового засідання (а.с. 137 142 т. 1). Більше того, питання періоду користування відповідачем спірним майном із порушенням права позивача на користування входило в предмет доказування по справі №751/4733/22, рішення по якій Новозаводським районним судом міста Чернігова було ухвалено 10.03.2023. А отже, спірний характер періоду одноосібного користування майном з боку відповідача за жодних обставин не може вважатися новою обставиною (аргументом), який набув актуальності лише на стадії розгляду даної справи по суті.

При цьому, преюдиційним рішенням суду по справі №751/4733/22 установлено, що юридичний спір між позивач та відповідачем щодо усунення перешкод в користуванні майном тривав з 2020 року (із моменту звернення позивача до правоохоронних органів та направлення письмових претензій відповідачу щодо забезпечення доступу до спірного майна). А отже, ці обставини не потребують повторного доказування.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Позивач та відповідачка є рідними сестрами.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2006 за №1-3319 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.09.2006 ОСОБА_1 належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 й кілометр (далі також «квартира») (т. 1 а.с. 13-14).

Інша 1/2 частки квартири належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2008 за №1-1606 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2008 (т. 1 а.с. 15 - 16).

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.03.2023 у справі №751/4733/22, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в у користуванні майном задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до цієї квартири та ключі від зазначеної квартири та вхідних хвірток, які огороджують земельну ділянку навколо квартири (т. 1 а.с. 20).

Рішенням суду встановлено зокрема такі обставини, що мають преюдиційний характер.

21.07.2020 ОСОБА_1 направляла поштовим зв`язком на адресу відповідача вимогу про надання дублікатів ключів від зазначеної квартири та не перешкоджати в користуванні нею. Зазначену вимогу відповідач не отримала.

Також 21.07.2020 та 06.08.2020 ОСОБА_1 зверталась до начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області щодо перевірки факту перешкод з боку ОСОБА_2 у здійсненні нею права користування квартирою та із заявою про вжиття заходів до відповідача, яка не надає доступ до квартири, на що отримувала довідки про результати перевірки, згідно яких рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку.

Крім того, 23.07.2020 ОСОБА_1 зверталась із заявою до ЧВП ГУНП в Чернігівській області про прийняття мір до її сестри ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 27.07.2020 зверталась із заявою про прийняття мір до її сестри ОСОБА_1 . Їм рекомендовано звернутись до суду в приватному порядку.

Також у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебувала цивільна справа №751/34/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки із спільної часткової власності. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 березня 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення апеляційного суду набрало законної сили та в касаційному порядку не переглядалося.

Постановою начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові від 01.04.2024 закінчено виконавче провадження із виконання виконавчого листа №751/4733/22 шляхом забезпечення доступу стягувану до квартири та заміни замків квартири (т. 1 а.с. 69).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Всебічно з`ясувавши обставини справи та правовідносини сторін, проаналізувавши доводи учасників, суд дійшов таких висновків по суті спору.

4.1. Обов`язки щодо утримання власності розповсюджуються на обох співвласників майна.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, оскільки як позивач, так і відповідач володіють частками 1/2 частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_3 , право на спадщину щодо якої відкрилося ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14 16 т. 1), відповідно обов`язок утримання майна, зокрема ремонту, обслуговування, сплати необхідних комунальних платежів тощо покладено як на позивача, так і на відповідача в рівних частинах.

Посилання позивача на те, що протягом усього часу з моменту відкриття спадщини (21 рік) відповідач не допускала позивача до даного майна суд не бере до уваги через їх бездоказовість.

Дійсно, як встановлено преюдиційним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.03.2023 у справі №751/4733/22 ОСОБА_2 допустила порушення права на користування квартирою ОСОБА_1 .

Водночас як вбачається із встановлених даних судовим рішенням обставин, будь-які активні дії щодо доступу до спірного майна (звернення до Національної поліції, направлення вимог ОСОБА_2 про забезпечення доступу тощо) ОСОБА_1 почала вчиняти лише в період 2020 року, тобто через майже 16 років після відкриття спадщини (дивіться арк. 2 рішення суду, т. 1 а.с. 125 131).

У матеріалах справи відсутні докази того, що у період з 2004 року по 2020 рік ОСОБА_1 вчиняла будь-які юридично значимі дії, які би були спрямовані як на доступ до спірного майна шляхом застосування будь-яких правових механізмів, так і на фактичне утримання цього майна (зокрема його ремонт, поточне утримання тощо), а так само й на юридичне визначення форми участі обох співвласників в утриманні цього майна. Не встановлено жодних подібних обставин, принаймні до періоду після 2020 року, і преюдиційним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.03.2023 у справі №751/4733/22 про усунення перешкод у праві користування.

При цьому факт установлення паркану, на що посилається позивач, який мав місце у 2007 році, сам по собі не є перешкодою в участі позивача в користуванні та утриманні майна, а є нормальним заходом збереження недоторканості майна.

Як було встановлено судом з пояснень учасників справи та ніким із них не заперечувалося, після смерті спадкодавця сторін пані ОСОБА_6 , у спадок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишилися два об`єкти нерухомості (квартира по АДРЕСА_4 ), і кожна із сестер фактично користувалася одним із цих об`єктів.

Так, у 2021 році ОСОБА_2 ініціювала судове провадження щодо виділення частки зі спадкового майна у виді спірного об`єкта нерухомості, однак у позові було відмовлено. У подальшому, як визнавалося всіма учасниками провадження, житловий будинок, яким протягом всього часу (з 2004 року і по сьогоднішній день) користувалася ОСОБА_1 , був знищений у ході бойових дій. Грошову компенсацію за програмою «Е-відновлення» в сумі близько 1 400 000 грн отримали в рівних частинах обидві із сестер. У той же час земельною ділянкою після знищення житлового будинку фактично продовжує користуватися ОСОБА_1 і на даний час. Вказані обставини випливають із пояснень учасників провадження та ними не заперечувалися.

Із наведених обставин суд доходить висновку, що стверджуючи про вину саме ОСОБА_2 у нанесенні шкоди об`єкту нерухомого майна шляхом недбайливого до нього ставлення та невиконання обов`язків з його утримання, позивач не надала доказів того, що протягом принаймні 16 років з моменту відкриття спадщини і до того, як в 2020 році вона почала вчиняти будь-які активі дії щодо фізичного доступу до даного майна, позивач вчиняла будь-які дії, які спрямовані на участь у виконані обов`язку із утримання своєї частки нерухомого майна згідно ст. 319, 322, 360 ЦК України. Такими діями могли би бути, зокрема (але не виключно) звернення до ОСОБА_2 із письмовими зверненнями щодо визначення порядку користування та утримання спільного майна, із письмовими пропозиціями щодо поділу або виділу спадкового майна шляхом укладення договору; звернення до суду щодо виділу частки зі спадкового майна та інш. При цьому посилання представника позивача на усні суперечки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо користування спірним майном жодним чином не виправдовують відсутність з боку самого позивача щодо вчинення будь-яких юридично значимих дій стосовно утримання об`єкта нерухомості принаймні у період з 2004 по 2020 роки, або щодо виділу частки майна із відповідним визначенням обов`язків із його утримання.

Суд не може не звернути увагу й на те, що як свідчать матеріали справи, відповідачем ОСОБА_2 вчинялися певні дії, спрямовані на утримання нерухомого майна, зокрема побудова паркану, профілактичні та ремонті роботи системи опалення, ремонт даху будинку; роботи щодо опорядження ганку будинку тощо (т. 1 а.с. 151 156).

Оскільки між сторонами не було юридично закріплено (договором, рішенням суду тощо) обов`язку саме ОСОБА_2 одноосібно утримувати вказане нерухоме майно, і позивач жодних активних дій щодо визначення порядку утримання майна не вчиняла, відповідно позивач не може посилатися на неналежне виконання саме та виключно відповідачем такого обов`язку принаймні до того періоду, поки ОСОБА_1 у 2020 році не почала ініційовувати доступ до об`єкта нерухомого майна, а ОСОБА_2 відмовляти в такому доступі.

Посилання представника позивача на певні вербальні суперечки між позивачем та відповідачем, що нібито мали місце й до 2020 року, не доводять того, що позивач добросовісно вчиняла належні заходи, спрямовані на виконання свого обов`язку із утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності, а відповідач протягом всього періоду з часу відкриття спадщини перешкоджала позивачу в такій участі в утриманні майна.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що обов`язок утримання майна в рівних частках покладений законом як на позивача, так і на відповідача. Однак позивач не надав доказів того, що протягом 21 року з моменту відкриття спадщини він вчиняв належні дії щодо добросовісного виконання свого обов`язку.

4.2. У ході розгляду справи не було доведено того, що пошкодження майна були спричинені саме в період 2020 2024 років, тобто в період існування юридичного спору щодо доступу до користування спірним майном.

Як слідує із преюдиційного рішення суду, дії щодо доступу до спірної нерухомості позивач ініціювала у 2020 році.

Згідно із постановою про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2024 було забезпечено фактичне повне виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.03.2023 у справі №751/4733/22 про усунення перешкод у праві користування (т. 1 а.с. 64).

Однак у матеріалах справи відсутні докази того, пошкодження спірного майна чи переважна їх частина дійсно мали місце у період саме 2020 2024 років.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27.09.2024 про призначення судової експертизи по даній справі (т. 1 а.с. 209) на вирішення експерта, серед іншого, було поставлено таке питання: «Яким є часовий період виникнення невідповідностей квартири (якщо такі будуть виявлені) вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також прояву в квартирі вологості, плісняви, грибку (цвілі) та руйнування стін та підлоги, інших елементів конструкції приміщень квартири?».

Відповідно до клопотання судового експерта про уточнення питань від 03.12.2024 (т. 1 а.с. 221) було констатовано неможливість вирішення експертом даного питання щодо часового періоду виникнення пошкоджень. Аналогічну позицію підтвердив судовий експерт О.В. Єзута у ході його допиту в судовому засіданні.

Згідно клопотання представника позивача про уточнення питань судової експертизи (т. 1 а.с. 235 236) позивачем не ставилося питання про з`ясування часового періоду виникнення пошкоджень.

Згідно клопотання представника позивача про призначення повторної експертизи питання щодо часового проміжку виникнення пошкоджень будинку також не ставилося (т. 2 а.с. 73 76).

Отже, позивачем не було надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що пошкодження об`єкта нерухомого майна (всі або їх переважна частина) відбулися саме в період 2020 2024 років.

При цьому суд зауважує, що враховуючи технічний стан об`єкта, його дату початку експлуатації (згідно пояснень учасників справи 1950-60 роки) та термін експлуатації, виявлені експертом конструктивні недоліки (всі або частина) цього об`єкта могли виникати як в період до відкриття спадщини (2004 рік), так і в період з моменту відкриття спадщини до ініціювання позивачкою доступу до об`єкта (2004 2020), так і в період існування спору про доступ до об`єкта (2020 2024 рік), так і після фактичного забезпечення позивачці доступу до об`єкта нерухомості (2024 рік).

Також суд відхиляє показання свідка ОСОБА_5 , допитаної в суді за клопотанням позивача, яка надала показання щодо технічного стану об`єкта нерухомості до виникнення спору про усунення перешкод у праві користування майном (2020-2024) та охарактеризувала стан майна до цього як задовільний. Суд зауважує, що із показань свідка вбачається наявність дружніх відносин між нею та позивачем ОСОБА_1 , що ставить під сумнів достовірність показань даного свідка. Крім того, показання свідка щодо технічного стану майна, наявності або відсутності його пошкоджень, характеру цих пошкоджень, можливого періоду їх виникнення тощо не ґрунтуються на спеціальних знаннях та визначених нормативними актами методах дослідження, є лише оціночними судженнями свідка та в основу судового рішення покладені бути не можуть.

З подібних підстав суд відхиляє посилання на фотозображення, виконані при проведенні виконавчих дій (т. 1 а.с. 35 44), оскільки такі питання, як причини пошкодження майна, їх ступінь, характер вираження та час виникнення потребують спеціальних знань та не можуть встановлюватися на підставі виключно фотозображень. У такому випадку відбувається підміна аналізу обставин, характеру та причин пошкодження майна з позиції спеціальних знань та наукових методів дослідження на суб`єктивні враження особи, яка оцінює фотозображення.

Із подібних же міркувань судом було відхилено клопотання про виклик і допит в судовому засіданні державного виконавця А. Богуш, який здійснював виконання Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.03.2023 у справі №751/4733/22 про усунення перешкод у праві користування. До повноважень та визначених законом функцій державного виконавця у межах виконання судового рішення належало забезпечення позивачці доступу до користування майном, що виконавцем і було фактично зроблено. Однак такі питання, як оцінка технічного стану об`єкта, визначення ступеня та можливих причин його пошкоджень, часу їх виникнення, до повноважень державного виконавця при виконанні рішення суду про задоволення негаторного позову не належать.

А отже, з урахуванням усього наведеного, у матеріалах справи відсутні докази того, що пошкодження об`єкта відбулися саме в період протиправного перешкоджання відповідачем в користуванні об`єктом нерухомості позивачу, який встановлений преюдиційним рішенням суду та закінчується датою його фактичного виконання (тобто 2020 - 2024 роки).

Крім того, як уже відзначав суд раніше, будь-яких доказів того, що позивач до 2020 року вчиняв певні дії, спрямовані на участь в утриманні об`єкта нерухомості, суду не надано.

4.3. Одним із ключових питань, які мають значення для вирішення спору, є питання причин виникнення пошкоджень об`єкта нерухомого майна. А саме чи спричинені ці пошкодження об`єкта нерухомого майна умисними діями власника (власників) або недбалим до нього ставленням, або ж спричинені іншого роду факторами (фізичний знос об`єкта, вплив природних або техногенних факторів, недоліками конструкції тощо).

Із цією метою, в ухвалі Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.01.2025 у справі №751/6416/24 про призначення судової будівельно-технічної експертизи (з урахуванням уточнення питань за клопотанням експерта) було викладено питання №3 наступного змісту: «Якими є причини виникнення пошкоджень та дефектів конструктивних елементів квартири, а також проявів вологості, плісняви, грибку (цвілі) та руйнування стін та підлоги, інших елементів конструкції приміщень квартири?».

Слід зазначити, що зі змісту пояснень судового експерта ОСОБА_7 , наданих у судовому засіданні, висновки щодо ймовірних причин пошкодження майна можуть носити виключно ймовірний характер та не передбачають можливості стовідсоткової точності визначення.

Відповідно до висновку експерта від 28.04.2025 № СЕ-19/125-24/15522-БТ за результатами судової будівельно-технічної експертизи наведено наступні висновки:

- Технічний стан квартири АДРЕСА_1 належить до категорії технічного стану «2» - задовільний (працездатний);

- Перелік пошкоджень та дефектів квартири АДРЕСА_1 наведено в дослідницькій частині висновку експерта (стор. 15-17 висновку експерта);

- Найбільш імовірні причини виникнення пошкоджень та дефектів конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 наведено в дослідницькій частині висновку експерта (стор. 27, 28 висновку експерта);

- Вартість ремонтних робіт, проведення яких є необхідним для усунення наявних пошкоджень квартири АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи складає 157 877 гривень;

- Розмір матеріальної шкоди, завданої власникам квартири АДРЕСА_1 станом на момент проведення експертизи складає 113 988 гривень.

Найбільш імовірні причини виникнення пошкоджень та дефектів конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 наведено в дослідницькій частині висновку експерта, зокрема (у стислому вигляді) такі:

- пошкодження цоколю з побутового каменю та бетонного вимощення дія атмосферних опадів, у зв`язку із відсутністю організованого водовідведення з покрівлі (тобто початковий недолік будівництва об`єкта);

- пошкодження частини покрівлі веранди «а1» з чорної сталі через дію опадів недостатній кут нахилу покрівлі та засмічення покрівлі, внаслідок чого знижується можливість стікання атмосферних опадів (тобто частково через початковий недолік будівництва, а частково через недбалість співвласників, при цьому суд додатково зауважує, що з початку 2024 року квартира перебуває у фактичному користуванні позивачки ОСОБА_1 , однак засмічення позивачем також не було усунуте);

- пошкодження дерев`яної підлоги приміщення №4 кімната недостатня висота підпідлогового простору та відсутність вентиляції (початковий недолік будівництва);

- пошкодження оздоблення стелі приміщення №І веранда дія атмосферних опадів (частково через конструктивні недоліки даху, частково через засмічення покрівлі веранди);

- пошкодження заповнень внутрішніх дверних прорізів з дерев`яних дверних блоків з олійним фарбуванням механічний вплив (розчищення на окремих ділянках);

- пошкодження олійного фарбування дерев`яної підлоги приміщень квартири механічний вплив внаслідок експлуатації покриття;

- пошкодження шпалерного обклеювання стін приміщень квартири механічний вплив (знімання шпалер), перепади температури та вологості в приміщеннях, висока вологість у приміщеннях;

- тріщини та інші пошкодження штукатурного оздоблення стін в приміщенні квартири перепади температури в приміщеннях, висока вологість у приміщеннях;

- тріщини штукатурного оздоблення стін приміщень квартири перепади температури в приміщеннях, висока вологість у приміщеннях.

Також, як зазначено у висновку судової експертизи, причини пошкоджень та дефектів оздоблення стін, стелі та підлог квартири можуть бути пов`язані з неналежною якістю виконання робіт з його улаштування (порушення технології виконання робіт, використання неякісних матеріалів тощо) а також експлуатацією оздоблення у термін, який можливо суттєво перевищує встановлений відповідними нормами.

Вищевказані висновки судової експертизи хоча й носять ймовірний характер, однак корелюють із іншими обставинами у справі, які свідчать про те, що об`єкт нерухомості має значний фізичний знос через тривалий час його використання, має конструктивні недоліки та ймовірно піддавався впливу сторонніх негативних факторів, як-то вплив підтоплення.

Так, із копії листа Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради від 29.04.2013 №177-2 (т. 1 а.с. 149) вбачається, що 09.04.2013 мало місце підтоплення будинку АДРЕСА_5 км по причині проходження великої кількості води через земляний канал та вихід води з берегів.

За таких умов суд дійшов висновку про те, що позивачем не було надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що шкода майну була завдана саме неправомірними діями відповідачки, та що між неправомірними діями відповідачки та завданою шкодою наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Суд окремо акцентує увагу на тому, що представником позивача було подано клопотання про призначення повторної експертизи (т. 2 а.с. 73), у задоволення кого суд відмовив. Однак вищевказане клопотання було вмотивовано виключно незгодою із методологією проведення розрахунку вартості ремонтно-відновлювальних робіт та суми завданої шкоди, однак не незгодою із визначенням експертом ймовірних причин її завдання. Клопотання не містило відомостей та аргументів на предмет того, чи існує неповнота дослідження експертом причин виникнення пошкоджень майна та в чому саме така неповнота полягає. Судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання, оскільки в судовому засіданні судовий експерт О.В. Єзута, будучи допитаним, надав послідовні та переконливі пояснення щодо застосованої ним методики розрахунків. Крім того, за умови ненадання позивачем доказів спричинення шкоди саме протиправними діями відповідача, призначення повторної експертизи з метою лише повторного розрахунку вартості відновлювального ремонту, призводило би виключно до збільшення суми процесуальних витрат, що не відповідає принципу пропорційності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), за змістом якого суд визначає порядок здійснення провадження у справі враховуючи: завдання цивільного судочинства; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

4.4. Як уже було відзначено вище, згідно висновку експерта від 28.04.2025 № СЕ-19/125-24/15522-БТ за результатами судової будівельно-технічної експертизи технічний стан квартири АДРЕСА_1 належить до категорії технічного стану «2» - задовільний (працездатний).

Отже, необхідно розрізняти незадовільний технічний стан об`єкта (неможливість його використання за призначенням) та погіршення поточного стану об`єкта внаслідок впливу різноманітних факторів, у тому числі фізичного зносу та конструктивних недоліків тощо. У той же час, у силу вимог ст. 360 ЦК України та загальних принципів цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України), як справедливість, добросовісність та розумність, підтримання поточного належного стану об`єкта нерухомості було рівнозначним обов`язком як позивачки, так і відповідачки як рівноправних співвласників цього об`єкта майна.

Водночас позивачкою не було надано доказів того, що принаймні до 2020 року нею вчинялися будь-які юридично значущі дії, спрямовані на виконання такого обов`язку з утримання майна, або застосовувалися заходи юридичного захисту своїх прав, спрямовані виділ відповідних об`єктів майна та відповідний розподіл обов`язку з їх утримання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вина це психічне ставлення особи до протиправної дії, що виражається в умислі чи необережності. Обов`язок доведення відсутності вини покладається та ту особу, що завдала шкоди.

Водночас вирішенню питання наявності вини передує встановлення наявності таких елементів правопорушення, як протиправний характер дій особи та причинний зв`язок між протиправними діями та завданою шкодою.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивачем не було надано суду належних, достовірних та допустимих доказів, які би в своїй сукупності підтверджували протиправний характер дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та наявними в об`єкті нерухомості недоліками.

При цьому, на переконання суду, такий обов`язок покладається в межах даної справи передусім на позивача, який стверджує про їх існування. Протилежне суперечило би принципу «відсутність факту не підлягає доказуванню» або концепції неприпустимості «негативного доказу», що відображає юридичний принцип, згідно з яким «негативні факти» (відсутність чогось) зазвичай не потребують доведення, бо тягар доказування покладається на ту сторону, що стверджує позитивний факт (що щось існує або відбулось). Окрім того, суд бере до уваги такі специфічні обставини даної справи, як: давність побудови об`єкта (період 1950-60х років), ймовірний вплив зовнішніх негативних факторів (підтоплення), конструктивні недоліки будівництва, на які вказано експертизою, тривалість періоду спірних правовідносин (2004 2025 роки), відсутність активних дій щодо виконання обов`язку з утримання спільного майна з боку самого позивача. Спростування «негативних фактів», тобто покладення обов`язку доведення саме на відповідача відсутності будь-яких протиправних дій з його боку у межах такої сукупності обставин, загальної тривалості експлуатації об`єкта (близько 65 років) та тривалості спірних правовідносин (21 рік), являло би собою очевидно несправедливий розподіл тягаря доказування.

Ухвалене за таких умов рішення суду про стягнення відшкодування шкоди саме з відповідачки, ухвалене з єдиної підстави - неможливості спростування нею «негативних фактів» (твердження позивача про виникнення недоліків майна саме через бездіяльність відповідача) являло би собою неправомірне втручання з боку держави (в особі суду) в її право мирно володіти майном (грошовими коштами), та зумовило би порушення ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ, згідно якого будь-яке втручання з боку держави у право мирно володіти майном повинно мати беззаперечну законну підставу, підпорядковуватися легітимній меті та дотримуватися пропорційного співвідношення між метою та характером втручання.

Отже, доведення факту наявності протиправних дій з боку відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та шкодою, передусім є обов`язком позивача, який виконаний не був.

За наведених умов суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю належними та допустимими доказами.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 1211,20 грн (а.с. 1), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позову із відповідача не стягуються.

За вимогами, які не залишились актуальними після задоволення заяви про зменшення розміру позовних вимог суд не повертає позивачу судовий збір, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 7 цього Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Однак, оскільки за подання позовної заяви майнового характеру позивачем було сплачено судовий збір за мінімальною ставкою, передбаченою законом, і розмір суми судового збору не може бути меншим в силу закону, то судовий збір (його частина) позивачу в даному випадку не повертається.

Також, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позову, на користь позивача не стягуються витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення експертизи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідача, суд зазначає таке.

Згідно клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 26.09.2024 відповідач просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, та у подальшому просила збільшити їх до 8500 грн 00 коп.

Витрати підтверджуються договором про надання правничої допомогу від 19.09.2024 №02/09, копією квитанції про оплати витрат в сумі 5000 грн 00 коп, актом прийому передачі послуг від 15.01.25, додатковою угодою 1 від 17.04.2025, актом №2 від 18.04.2025, актом №3 від 01.07.2025, актом №4 від 22.09.2025, актом №5 від 06.10.2025, платіжними дорученнями, а всього на суму 8500 грн 00 коп.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вважає за необхідне відзначити те, що попри недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, виникнення даного спору суттєвою мірою перебуває у зв`язку із перешкоджанням позивачу у доступі та користуванні об`єктом нерухомого майна, що встановлено судовим рішенням. Першопричинами переходу будь-якого спору до стадії його судового вирішення є не лише наявність порушеного права, але й неможливість сторін вирішити спір добровільно в досудовому порядку. А порушення права позивача на користування майном безумовно сприяло виникненню цього спору та переходу його на стадію судового вирішення.

Отже, виникнення даного судового спору значною мірою обумовлено неправильними діями відповідача.

Суд не може не звернути увагу й на те, що головуючим як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті роз`яснювалася учасникам можливість укладення мирової угоди. Предметом такої угоди, серед іншого, могло бути унормування питання витрат сторін на відновлення стану спірного майна.

На стадії розгляду справи по суті головуючий знову роз`яснив сторонам можливість укладення мирової угоди, та запитав думку учасників щодо необхідності оголошення перерви для її укладення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні від обговорення питання мирової угоди із представником позивача, який не заперечував щодо оголошення перерви та обговорення можливості укладення мирової угоди, відмовилася у категоричній формі.

На думку суду, така позиція відповідача свідчить про її неготовність вирішувати спірні питання спільного володіння та користування майном у спосіб, що відповідає вимогам розумності, добросовісності та справедливості (ст. 3 ЦК України).

За таких умов, суд переконаний в тому, що витрати на правничу допомогу у межах даної справи слід залишити за кожною зі сторін та відмовити в їх відшкодуванні.

На думку суду, саме таке процесуальне рішення сприятиме досягненню розуміння з боку обох сторін того, що корекція їх обопільної поведінки для урегулювання спірних майнових питань у спосіб, що відповідає вимогам цивільного законодавства, є необхідною та безальтернативною. До моменту досягнення такого розуміння та вжиття кожною зі сторін зі свого боку дій, направлених на перехід до користування спільною власністю у відповідності до вимог закону, сторони повинні нести витрати на залучення адвокатів для отримання правничої допомоги за власний рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 78 938 грн 50 коп відмовити повністю.

Судові витрати позивача щодо сплати судового збору, витрати на правничу допомогу та витрати на оплату проведення судової експертизи залишити за позивачем.

Судові витрати відповідача ОСОБА_2 на оплату правничої допомоги в сумі 8500 грн 00 коп залишити за відповідачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2025.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя А.О. Діденко