Справа №478/1012/25 Пров. №2/478/470/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2025 року смт.Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого - судді Томашевського О.О.,
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
представника позивача Малюка Є.Є.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, у приміщенні суду с-ща Казанка, цивільну справу за позовною заявою адвоката Малюка Євгена Євгеновича, поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
У серпні 2025 року ОСОБА_3 , звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 2024 року позивач ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та відповідач ОСОБА_2 , який організовує підбір, купівлю та доставку авто з Європи, домовились про підбір, купівлю та доставку авто відповідної модифікації та року випуску з Європи для свого підрозділу на виконання військових завдань, за ціною і на умовах їхньої домовленності.
Перемовини між сторонами проводились шляхом обміну повідомленнями в месенджерах «Telegram» та «Signal», а пізніше між сторонами та іншою особою з нікнеймом «Богдан Авто Брокер» (з яким погоджувалась марка авто) у месенджері «Viber».
За усною домоленністю, сторони погодили наступні умови придбання автомобіля позивачем, а саме: позивач надає відповідачу всю необхідну інформацію про автомобіль, який необхідо купити та доставити з Європи в Україну; позивач перераховує відповідачу грошові кошти в розмірі 131 210,00 грн; відповідач зобов`язується купити автомобіль на ім`я позивача і доставити до йому у пункт призначення: м. Одеса.
Таким чином, позивач вказує на укладення між сторонами правочину (оферти).
На виконання вказаних домовленностей позивач у період з 23.06.2024 року по 29.06.2024 року перерахував особисто певну частину обумовленої суми відповідачу шістьма плетажми, а іншу частину (у виді двох платежів), перерахував відповідачу знайомий позивача ОСОБА_4 .
Однак, до теперішнього часу відповдач не виконав умови договору, не забезпечив передання позивачу автомобіль та грошові кошти не повернув. Замість цього відповідач припинив виходити на зв`язок.
У зв`язку із наведеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 131 210,00 грн та стягнути судові витрати.
Ухвалою суду від 04.09.2025 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 04.11.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх щадовольнити. Проти ухвалення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Також відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання не заявляв.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та оглянувши речові докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З огляду на частину першу статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Так, позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що за домовленістю із відповідачем, він перерахував останньому грошові кошти на загальну суму 131 210,00 грн за послуги відповідача з підбору, купівлі та доставки позвачу автомобіля, марки «KiaSorento», вартістю 3 300,00$.
Вказані обставини знаходять свого підтвердження з досліджених судом даних скопійованих з телефону позивача, марки «Redmi Note 8PRO» а саме, повідомлень, які містять месенджери «Telegram»,«Signal»та «Viber» (а.с.6-19), дослідженого судом телефону, марки «Redmi Note 8PRO», який належить позивачу, а також виписки по рахунку позивача (а.с. 28-29) та платіжних інструкцій:
- від 23.06.2024 року, згідно якої платник ОСОБА_1 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 7 035,18 грн (а.с. 20);
- від 23.06.2024 року, згідно якої платник ОСОБА_1 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 5 025,13 грн (а.с. 21);
-від 25.06.2024 року, згідно якої платник ОСОБА_1 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 10 050,00 грн (а.с. 22);
- від 23.06.2024 року, згідно якої платник ОСОБА_1 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 10 050,00 грн (а.с. 23);
- від 29.06.2024 року, згідно якої платник ОСОБА_1 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 23 000,00 грн (а.с. 26);
- від 24.06.2024 року, згідно якої платник ОСОБА_1 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 40 050,00 грн (а.с. 27).
Також судом було досліджено скрін шоти квитанції № 160796080 від 24.06.2024 року (а.с. 24), згідно якої ОСОБА_4 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 16 000,00 грн та квитанції № 160788440 від 24.06.2024 року (а.с. 25), згідно якої ОСОБА_4 здійснив перерахунок на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 20 000,00 грн, а також розписка від 24.06.2025 року зі змісту якої вбачається, що позивач отримав від ОСОБА_4 грошові для купівлі авто у розмірі 36 000,00 грн.
Встановивши наведені обставини суд керується наступним.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
За змістом статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За обставинами, встановленими у даній справі, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу рухомого майна, а саме, автомобіля.Вказане знаходить свого підтвердження з досліджених судом матеріалів цивільної справи, в тому числі зі змісту повідомлень, якими обмінялися сторони у месенджерах, а також підстав для проведення позивачем перерахування грошових коштів на рахунок відповідача.
Відповідно до статті 655 ЦПК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
При цьому предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦПК України).
За змістом статей 662 та 663 ЦПК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд не погоджується із доводами позивача щодо укладення між сторонами договору приєднання за яким, позивач прийняв пропозицію відповідача щодо продажу автомобіля, оскільки предмет та умови їх правовідносин вказує саме на факт купівлі продажу рухомого майна.
Між тим, у пункті 83 постанови Великої палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 зроблено правовий висновок щодо того, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.
У пункті 86 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту
У зв`язку із встановленими судом обставинами та фактами, суд враховує, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «juranovitcuria». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Принцип «juranovitcuria» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.
Як встановлено судом, позивач та відповідач узгодили предмет купівлі продажу, а саме: автомобіль марки «KiaSorento» та його вартість у сумі 3 300,00$ за умовами якого позивач здійснив перерахування на рахунок відповідача певний розмір грошових коштів.
Згідно з частинамипершої та другою статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.
За змістом частини першої статті 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Таким чином, виходячи з аналізу наведенихвище положень цивільного законодавствавнаслідок невиконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання оплаченого товару покупцю, або відмові передати товар покупцеві, - покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, відмова продавця передати товар є підставою для односторонньої відмови покупця від договору купівлі-продажу.
З обставин даної справи вбачається, що позивач вчинив попередню оплату вартості автомобіля відповідачу, який в подальшому відмовився від його передачі позивачу, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із вимогою щодо стягнення з відповідача грошових коштів сплачених відповідачу за придбаний автомобіль.
На думку суду, такі вимоги позивача є обгрунтованими, оскільки правовідносини сторін з купівлі-продажу, як і факт попередньої оплати за автомобіль є доведеними перед судом на підставі наданих доказів,у зв`язку із чим правдивість тверджень позивача заслуговуютьна довіру.
Між тим, суд не може погодитись із заявленим розміром суми грошових коштів, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки з досліджених судом виписок по рахунку та платіжних доручень, вбачається, що позивач фактично сплатив за автомобіль грошові кошти в загальному розмірі 95 210,31 грн, зокрема, з платіжних доручень: від 23.06.2024 року на суму грошових коштів в розмірі 7 035,18 грн (а.с. 20); від 23.06.2024 року на суму грошових коштів в розмірі 5 025,13 грн (а.с. 21);від 25.06.2024 року на суму грошових коштів в розмірі 10 050,00 грн (а.с. 22); від 23.06.2024 року на суму грошових коштів в розмірі 10 050,00 грн (а.с. 23);від 29.06.2024 року на суму грошових коштів в розмірі 23 000,00 грн (а.с. 26);від 24.06.2024 року на суму грошових коштів в розмірі 40 050,00 грн (а.с. 27).
Що стосується наданих позивчаем квитанцій на загальну суму 36 000,00 грн, то як із їх змісту, так і з позовної заяви безпосередньо вбачається, що грошові кошти на вказану суму були перераховані на рахунок відповідача ОСОБА_4 . Встановлені обставини не спростовує й досліджена судом розписка від 24.06.2025 року зі змісту якої вбачається, що аналогічну суму від ОСОБА_4 отримав позивач, позаяк остання не доводить тієї обставини, що в подальшому відповідач отримав таку ж суму грошових коштів від позивача.
Виходячи з наведеного, суд приходить до всиновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 95 210,31 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 36 000,00 грн слід відмовити за недоводеністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що сума сплаченого судового збору, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 1312,10 грн. При цьому, позовні вимоги задоволено частково, що складає 72,5% ціни позову.
За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, в розмірі 951,27 грн.
Керуючись ст.ст. 6,15,530,626, 628, 636, 638,662,663ЦК України, ст.ст. 13, 81, 141,259, 263-265, 279, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги адвоката Малюка Євгена Євгеновича, поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 95 210,31 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати понесені зі сплатою судового збору в розмірі 951,27 грн.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 22.12.2025 року.

Суддя