Справа № 541/3101/25
Номер провадження 2/541/1527/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповноліттю дитину,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 20 432 грн та стягнення додаткових витрат на утримання сина по 750 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи позовні вимоги наступним. Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07 лютого 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області стягнення аліментів з ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку з фактичним проживанням дитини з батьком. З листопада 2024 року ОСОБА_3 знову почала отримувати аліменти на дитину, хоча син проживає разом із позивачем. ОСОБА_4 з народження має вади здоров`я («аганезія правої нирки»), з 2021 року йому встановлено діагноз «бронхіальна астма», дитина часто хворіє, потребує додаткових фінансових витрат на підтримку здоров`я, проведення лікування (операцій), медичного обстеження. ОСОБА_5 , отримуючи аліменти на сина, жодним чином матеріально дитину не підтримує, не здійснює допомогу на придбання ліків, проходження медичних обстежень. Зазначив, що в період з 2022 року по 2025 рік він самостійно здійснював додаткові витрати на придбання дитині ліків, проходження її медичних обстежень та лікування. За вказаний період ОСОБА_1 було витрачено 40 864, 59 грн. Позивач вважає, що відповідачка зобов`язана прийняти участь у витратах, пов`язаних обстеженням та лікуванням їх сина у розмірі половини від понесених ним додаткових витрат, тобто у розмірі 20 432,00 грн, а також в подальшому приймати участь у додаткових витратах на дитину у розмірі 750 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

30 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Карнаухова А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.69-73).

20 жовтня 2025 року від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив (а.с.127-131).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в частині стягнення щомісячних платежів поклався на розсуд суду.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідачки під час судового розгляду зазначив, що заявлений позов не відповідає нормам закону. Наразі ОСОБА_1 не виконано два рішення суду, зокрема про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Представник вважає, що в даному випадку відсутній предмет спору, поданий позов є штучним. В задоволені позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції).

Ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

За нормою ст. 11 вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року, яке набрало законної сили 01 серпня 2023 року, було визначено місце проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_3 (а.с.74-77). На даний час дитина проживає з батьком, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_4 з 19 травня 2024 року по 24 травня 2024 року перебував на лікуванні з діагнозом ГРВІ; з 13 вересня 2024 по 18 вересня 2024 року з діагнозом ГРВІ, гострий бронхіт; з 16 жовтня 2024 року по 19 жовтня 2024 року з діагнозом гострий броніхіт; з 29 січня 2025 року по 04 лютого 2024 року з діагнозом бронхіальна астма; з 14 березня 2025 року по 22 березня 2025 року з діагнозом гострий бронхіт; з 21 квітня 2025 року по 28 квітня 2025 року з діагнозом ниркова агенезія (а.с. 10 зворот-12 зворот).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № ІХ-200100/4662 на ім`я ОСОБА_4 , останній перебував на лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня м. Торецька» з 23 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року (а.с.18).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2021-4115 на ім`я ОСОБА_4 , дитина перебувала на лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня м. Торецька» з 09 липня 2021 року по 17 липня 2021 року (а.с.17).

У відповідності з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1614 на ім`я ОСОБА_4 , останній перебував на лікуванні в КНП «Кам`янка-бузька центральна районна лікарня» з 26 травня 2022 року по 31 травня 2022 року (а.с.14).

Згідно з виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_4 , останній перебував на лікуванні у сімейного лікаря ОСОБА_6 з 30 липня 2022 року по 04 серпня 2022 року, з 27 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року, з 10 червня 2025 року по 16 червня 2025 року у сімейного лікаря ОСОБА_7 (а.с. 14, 15).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_4 14 червня 2024 року дитині встановлено ряд діагнозів та направлено в поліклінічне відділення на консультацію до пульмонолога (а.с.13).

З 30 березня 2022 по 05 квітня 2022 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні в КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», заклад ВП «Лікарня святого Миколая» (витяг з історії хвороби № 14778, а.с. 14).

Крім того, 01 жовтня 2021 року ОСОБА_4 повторно отримав консультацію у лікаря-алерголога, вартість прийому 200 грн. (а.с.35); 30 жовтня 2021 року у ОСОБА_4 взято кров на АЛЕХ тест, вартість послуги 4 120 грн (а.с. 36 зворот); 31 грудня 2021 року у ОСОБА_4 проведено забір крові, вартість послуги 315 грн (а.с. 37 зворот); 03 червня 2022 року у ОСОБА_4 було відібрано зразок крові для виявлення алергенів, вартість послуги 1 090 грн (а.с. 35); 03 лютого 2023 року ОСОБА_4 отримав консультацію дитячого хірурга, сума послуги 250 грн (а.с. 34 зворот); 15 червня 2023 року, 21 березня 2024 року, 24 лютого 2025 року, 29 березня 2025 року у ОСОБА_4 відібрано матеріал для проведення аналізів, вартість 332,50 грн, 550 грн, 258 грн, 280 грн відповідно (а.с. 39, 39 зворот, 40, 38 зворот); 01 червня 2024 року ОСОБА_4 повторно консультовано дитячим хірургом, вартість послуги 250 грн (а.с. 34 зворот); 29 травня 2024 року проведено первинний дитячий прийом хірурга, вартість послуги 350 грн (а.с. 40 зворот). 27 січня 2025 року консультація у дитячого уролога зі здачею аналізів на загальну суму 800 грн (а.с. 34); 17 березня 2025 року та 30 квітня 2025 року ОСОБА_4 був консультований лікарем оториноларингологом ОСОБА_8 (а.с. 38); 21 березня 2025 року ОСОБА_4 отримав консультацію з приводу алергічного кон`юнктивіту, вартість послуги 300 грн (а.с.37).

Як передбачено ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, або страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування ст. 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

З урахуванням положень ст. 141 СК України, якою передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат.

Перш за все, вирішуючи спір, суд враховує, що з дотриманням рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позивач посилається на те, що за період з 01 січня 2022 року по 06 серпня 2025 року (дата подання позовної заяви) на обстеження та лікування сина ним було витрачено 40 864,59 грн, половину з яких, а саме 20 432 грн, він просив стягнути з відповідачки.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд, дослідивши виписки із медичних карт амбулаторного (стаціонарно) хворого ОСОБА_4 , призначення лікарів, дослідивши касові чеки на придбання ліків (які можливо прочитиати), зіставивши їх з призначенням лікарів, а також провівши розрахунки з урахуванням наданих позивачем доказів, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню в частині підтверджених належними доказами додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_1 в розмірі 10 631,69 грн, половина з яких має бути стягнута з відповідачки, а саме 5 315,85 грн.

При проведенні розрахунків судом було в тому числі враховано, що медичні препарати першої необхідності, які відпускаються без рецептів та призначення лікарів, не є додатковими витратами, оскільки не викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України та відносяться до загальних потреб дитини.

Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 01 квітня 2019 року у справі 233/3518/17, від 17 січня 2019 року у справі №720/1119/17.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження витрат, які необхідні на майбутнє і які очікує понести позивач, тому у задоволенні решти вимог необхідно відмовити за недоведеністю.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, щостановить 315,15 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 141, 150, 180, 1855 СК України, ст. ст. 12, 13,81, 141,259, 265, 268, 352, 354 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповноліттю дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 315 (п`ять тисяч триста п`ятнадцять) гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави 315 (триста п`ятнадцять) гривень 15 копійок судового збору.

В задоволені решти позовних вимоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2025 року

Суддя: О. М. Вірченко