Провадження № 2-н/175/2972/25
УХВАЛА

"22" грудня 2025 р. с-ще Слобожанське

Суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Войтух О.М. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, згідно з ч. ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

При цьому, заява про видачу судового наказу має відповідати вимогам ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник просить стягнути з боржників заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, заборгованість з плати за абонентське обслуговування та судовий збір.

Разом з тим, боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду письмові пояснення в яких зазначили, що заборгованість повністю погашена, а тому вважають, що є підстави для відмови у видачі судового наказу.

Суд зазначає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки оспорюються боржником.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника, відсутність необхідності їх дослідження і аналізу. Докази, що подаються заявником, повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 165 КПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З огляду на те, що подані заявником докази до заяви не підтверджують безспірність стягнення, письмові пояснення боржників взагалі спростовують таку безспірність, суд приходить до висновку, що вимоги ст. 163 ЦПК України дотримані не були, а відтак, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

В силу ч. 2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 137, 141, 160, 161, 163, 165, 166, 352-355 ЦПК України, суддя-

У Х В А Л И В:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» його право на звернення з вимогами до суду у позовному порядку.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. М. Войтух