Провадження № 2/752/6286/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки:

1) 203 318, 46 грн. шкоди, завданої їйпошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідачки;

2) 50 000, 00 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 18 серпня 2024 року на вул. Академіка Заболотного, 37 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Volvo XC 60, д.н. НОМЕР_1 , під її керуванням, та BMW, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року винною у дорожньо-транспортній пригоді визнана відповідачка.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Відповідно до Висновку експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України від 04 листопада 2024 року вартість матеріального збитку, завданого їй пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 391 389, 88 грн.

Факт заподіяння матеріальної шкоди підтверджується рахунками-фактурами з оплати придбаних автомобільних запчастин під час ремонту автомобіля на загальну суму 354 840, 00 грн.

Крім того, вартість послуг евакуатора становить 6 978, 46 грн, а загальна сума заподіяних збитків становить 361 818, 46 грн.

ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» поетапно виплатила їй 158 500, 00 грн страхового відшкодування, однак повна сума не виплачена до цього часу.

З огляду на це, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 01 травня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для подання відзиву.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення направлені судом документи на адресу відповідачки, зазначену нею при оформленні ДТП, були повернуті до суду в зв`язку з відсутністю адресата за зазначеною адресою.

Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму статей 130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.

Відповідно до частини 4 статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Виходячи з цього, суд вважає відповідачку обізнаною про наявність спору в провадженні суду та його предмет.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Судом встановлено, що 18 серпня 2024 року на вул. Академіка Заболотного, 37 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Volvo XC 60, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивачки, та BMW, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року винною у дорожньо-транспортній пригоді визнана відповідачка.

( а.с.8 - 9 )

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Такими чином, вина відповідачки в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Встановлено також, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Відповідно до Висновку експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України № ЕД-19/121-24/30883 від 04 листопада 2024 року вартість матеріального збиту, завданого позивачці пошкодженням належного їй транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 391 389, 88 грн.

ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в межах суми страхового відшкодування виплачено позивачці страхове відшкодування в розмірі 158 500, 00 грн за вирахуванням франшизи в розмірі 1 500, 00 грн.

За змістом статті 1166 ЦК України за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування позивачці виплачено страховиком у розмірі ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи в розмірі 1 500, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`заних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З долучених позивачкою копій рахунків-фактури №12443 від 27 серпня 2024 року, №12522 від 16 вересня 2024 року та № 000012736 від 13 листопада 2024 року та платіжних документів вбачається, що нею сплачено 354 840, 00 грн за придбання запчастин, зазначених у Висновку та необхідних для проведення ремонту транспортного засобу.

Відповідачка, не подавши відзив, вказаної суми не спростовувала, як і необхідності придбання зазначених запчастин для відновлення транспортного засобу.

З урахуванням цього, визначеного в Висновку експерта розміру матеріального збитку та виплаченої суми страхового відшкодування, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки.

Крім того, позивачкою сплачено 7 640, 64 грн за складання Висновку № ЕД-19/121-24/30883 від 04 листопада 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № ЗРК7-В263-3202-7Х44 від 15 жовтня 2024 року.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З урахуванням цього, понесені позивачкою витрати з оплати вартості експертизи та підлягають стягненню з відповідачки.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про завдання їй моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу та її часткового задоволення в розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає сплачений нею судовий збір при зверненні до суду.

Керуючись статтями 15, 16, 23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 203 318, 46 грн. матеріальної шкоди та 10 000, 00 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7 640, 64 грн. вартості експертного дослідження та 1 963, 40 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В.Машкевич