Справа № 216/4546/23
провадження 2-о/216/10/25
УХВАЛА

іменем України

19 грудня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міськогий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Цимбалістенко О.В.,

присяжних: Черниш Н.Ю.,

Наугольнової Т.О.,

за участю секретаря судових засідань Зінченко Є.С.,

розглянувши у приміщенні суду в залі засідань № 5 заяву неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 про відвід складу суду під час розгляду питання про виправлення описки в повному тексті ухвали суду від 28 серпня 2025 року у цивільній справу за заявою неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 , представником якої на підставі довіреності є ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб: Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Криворізького районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 про визнання особи безвісно відсутнім,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Цимбалістенко О.В. перебувала на розгляді вищезазначена справа.

Судом було призначено судове засідання на 19 грудня 2025 року для вирішення питання про виправлення описки в повному тексті ухвали суду від 28 серпня 2025 року у цивільній справу за заявою неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 , представником якої на підставі довіреності є ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб: Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Криворізького районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 про визнання особи безвісно відсутнім.

До початку судового засідання 18 грудня 2025 року на адресу суду від неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 надійшла заява про відвід складу суду під час розгляду питання про виправлення описки. В обґрунтування заяви зазначила, що у справі № 216/4546/23 ухвалою суду від 04.09.2025 року провадження закрито. Разом з тим 28.08.2025 року суддею Цимбалістенко О.В. винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання щодо залучення заінтересованих осіб, при цьому було оголошено лише вступну та резолютивну частини, проголошення судового рішення не відбулося, повний текст ухвали не виготовлений, ухвала від 28.08.2025 року не внесена до ЄДРСР, учасникам справи не вручена. 04.09.2025 року судом постановлено іншу ухвалу з тих самих підстав, без скасування ухвали від 28.08.2025 року. 16.12.2025 року заявником було подано апеляційну скаргу у справі № 216/4546/23, яка прийнята, апеляційним судом. Незважаючи на це, після закриття справи та після подання апеляційної скарги, було призначено судове засідання на 19.12.2025 року з питання виправлення описки в ухвалі від 28.08.2025 року у новому складі суду та з новим присяжним, при цьому: відсутня ухвала про зміну складу суду; відсутні посвідчення та підтвердження повноважень присяжного.

У зв`язку з вищевикладеним просили задовольнити заяву про відвід судді Цимбалістенко О.В. та всього складу суду, сформованого для розгляду питання про виправлення описки у справі № 216/4546/23.

Учасники судового процесу будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи в судове засідання на 19 грудня 2025 року о 10. год 00 хв. не з`явились.

Дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить; висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Таким чином, оскільки заява про відвід складу суду заявлена, 18 грудня 2025 року, тому питання про відвід вирішує суд, що розглядає справу.

Відповідно до ч.2 ст. 34 ЦПК України у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

Частиною 4 ст. 66 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що увільнення від виконання обов`язків присяжного внаслідок відводу (самовідводу) у конкретній справі здійснюється в порядку, встановленому процесуальним законом або за поданням головуючого судді.

Наслідком відводу присяжного є здійснення повторного попереднього добору серед присяжних для визначення одного для участі у розгляді справи у порядку, визначеному частиною 2 статті 67 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статей 36-41 Цивільного процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано у статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Biluha v. Ukraine» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Відповідно до частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. При цьому, частиною 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом частини третьої статті 39 Цивільного процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

В частині четвертій статті 39 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно довести наявність упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Як правило, неупередженість являє собою відсутність упереджень, при цьому її наявність чи відсутність можуть бути перевірені різними способами (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 118; Micallef v. Malta [GC], пункт 93).

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) вирізняє суб`єктивний підхід, тобто бажання упевнитись у суб`єктивному обвинуваченні чи інтересі певного судді в конкретній справі, та об`єктивний підхід, тобто визначення, чи були надані суддею достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви у цьому відношенні (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 118; Piersack v. Belgium, пункт 30; Grieves v. the United Kingdom [GC], пункт 69).

Здійснюючи перевірку з точки зору суб`єктивного тесту, ЄСПЛ неодноразово робив висновок, що особиста неупередженість судді має презюмуватись за відсутності доказів зворотнього (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 119; Hauschildt v. Denmark, пункт 47).

Оскільки в деяких справах може бути важко надати доказ, який дозволив би спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості забезпечує додаткову значиму гарантію. У зв`язку з наведеним ЄСПЛ визнав складність встановлення порушення статті 6 Конвенції в частині суб`єктивної упередженості і тому в переважній більшості справ він зосередився на об`єктивному критерії (Kyprianou v. Cyprus [GC], пункт 119).

Задля оцінки об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існують, окрім поведінки судді, переконливі факти, що можуть викликати сумніви щодо його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя («Морель проти Франції» (Morel v. France), 2000, §§ 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain), 2003, § 23), або орган, який засідає у якості суду, («Лука проти Румунії» (Luka v. Romania), 2009, § 40) , є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим («Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], 2009, § 96; «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), 2000, § 44; «Пабла Кю проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland), 2004, § 30)

Отже, за умовами ч. 3 ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч. 5 ст. 36 ЦПК України).

Разом з тим, заявником та її представником не надано доказів на підтвердження наявності підстав для відводу визначених у ст. 36 ЦПК України.

Щодо посилання неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 на те, що було призначено судове засідання з розгляду питання про виправлення описки в новому складі суду, а ухвала про заміну складу суду відсутня, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень про автоматизовану систему документообігу суду, (далі-Положення) яка затверджена Рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39, розділу 2.3 Розподіл судових справ між суддями у пункті 2.3.39 та пункті 2.3.39.8 вбачається, що передача судової справи раніше визначеному судді, судді- судді доповідачу проводиться, щодо заяви або клопотання, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення, виправлення описок та помилок, роз`яснення судового рішення, повернення судового збору.

Як вище було зазначено відповідно до ч.2 ст. 34 ЦПК України у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Відповідно до ст 66 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено підстави і порядок увільнення від виконання обов`язків присяжного, а саме:

1. За наявності обставин, зазначених у частині другій статті 65 цього Закону, голова суду повинен увільнити особу, яку було включено до списку присяжних, від виконання обов`язків присяжного.

2. Голова суду також увільняє від виконання обов`язків присяжного:

1) особу, яка перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці по догляду за дитиною, а також особу, яка має дітей дошкільного чи молодшого шкільного віку або утримує дітей-інвалідів або членів сім`ї похилого віку;

2) керівника або заступника керівника органу місцевого самоврядування;

3) особу, яка через свої релігійні переконання вважає для себе неможливою участь у здійсненні правосуддя;

4) іншу особу, якщо голова суду визнає поважними причини, на які вона посилається.

3. Особу, зазначену в частині другій цієї статті, увільняють від виконання обов`язків присяжного за її заявою, поданою до початку виконання цих обов`язків.

4. Увільнення від виконання обов`язків присяжного внаслідок відводу (самовідводу) у конкретній справі здійснюється в порядку, встановленому процесуальним законом або за поданням головуючого судді.

Згідно Положення, а саме: розділу 2.5. визначення присяжних пункту 2.5.9. на заміну присяжного, який вибув з розгляду цивільної справи, здійснюється додатковий автоматизований добір присяжного за загальними правилами автоматизованого визначення присяжних для розгляду цивільної у порядку окремого провадження.

Наказом Голови суду Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року № 56-З відповідно до ст. 24, п. 4 ч.2 ст. 66, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. № 1402- VIII, присяжного Зубенка М.В. з 08 вересня 2025 року увільнено у зв`язку з сімейними обставинами.

Крім цього підтвердженням того, що присяжного було увільнено від виконання обов`язків є рішення Центрально-Міської районної у місті ради від 10 жовтня 2025 року № 345.

Згідно розпорядженням керівника апарату суду Дубового С.А. від 16 грудня 2025 року цивільну справу було передано до канцелярії суду, для здійснення повторного автоматизованого перерозподілу присяжного відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки Зубенко М.В. був увільнений від виконання повноважень присяжного відповідно до наказу № 56-З від 08 вересня 2025 року.

Згідно протоколу автоматизованого визначення присяжних від 16 грудня 2025 року визначено присяжну Черниш Н.Ю., замість увільненого від виконання повноважень присяжного Зубенка М.В.

Таким чином жодним нормативно правовим актом, не передбачено необхідності постановлення ухвали про визначення нового присяжного замість увільненого ОСОБА_5 , оскільки з вищезазначених положень вбачається, що для заміни присяжного, який вибув з розгляду цивільної справи, здійснюється додатковий автоматизований добір присяжного за загальними правилами автоматизованого визначення присяжних, що і було виконано керівником апарату суду.

Щодо посилання неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 на те, що у матеріалах справи відсутні посвідчення та підтвердження повноважень присяжного.

Суд звертає увагу заявника та її законного представника на те, що наявність посвідчення у присяжних жодним нормативно правовим актом не передбачена.

Додатково суд роз`яснює, що заявлення учасниками справи вимог щодо перевірки посвідчення в судовому засіданні мають ознаки зловживання процесуальними правами та є одним із типових прикладів підриву авторитету правосуддя.

Про це вказано у щорічній доповіді Вищої ради правосуддя за 2019 рік про стан забезпечення незалежності суддів в Україні. Документ оприлюднено на офіційному веб-сайті ВРП.

Вища рада повторно у доповіді за 2019 рік звернула увагу на цю проблему, оскільки до Вищої ради правосуддя продовжують надходити повідомлення суддів про такі заяви учасників судових справ з вимогами до суддів підтвердити свої повноваження, пред`явивши службові посвідчення.

Подібні дії призводять до порушення порядку в судових засіданнях, зривів судових засідань. Вища рада правосуддя наголосила у доповіді на неприпустимості таких дій та необхідності забезпечення належного реагування на них працівників Національної поліції.

Обґрунтовуючи свою правову позицію Вища рада правосуддя зауважила, що у частині другій статті 16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що суддя здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком.

Частиною першою статті 51 цього Закону передбачено, що судді, голови судів та їх заступники, судді у відставці мають посвідчення, зразки яких затверджуються Радою суддів України.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок виготовлення, обліку, видачі, заміни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці та присяжних, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 23 (з наступними змінами), посвідчення є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видано, та підтверджує повноваження власника посвідчення, встановлені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, посвідченням судді за необхідності підтверджуються повноваження його власника в ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, коли суддя не перебуває в мантії та з нагрудним знаком.

Повноваження судді в судовому засіданні з розгляду справи підтверджуються мантією та нагрудним знаком. При цьому наявність або відсутність у судді посвідчення під час розгляду судової справи жодним чином не впливає на обсяг його повноважень щодо здійснення правосуддя у певному суді, що надані у порядку, встановленому законом.

«Поведінка осіб, які під час судового засідання вимагають від головуючого у справі, який здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком, пред`явлення посвідчення судді, не узгоджується з положеннями частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку фізичних і юридичних осіб поважати незалежність судді і не посягати на неї та є неприпустимою», - зазначено у доповіді.

Крім того, у Щорічній доповіді ВРП відзначено, що процесуальне законодавство не передбачає можливості заявлення учасниками справи вимог щодо перевірки посвідчення головуючого в судовому засіданні. Зазначені дії можуть мати ознаки зловживання процесуальними правами, порушення порядку в судовому засіданні та неповаги до суду.

Подібна позиція, зокрема була озвучена у рішенні ВРП за результатом розгляду повідомлення суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, що надійшло до Вищої ради правосуддя 13 квітня 2017 року.

Слід зазначити, що повноваження присяжного Черниш Н.Ю. підтверджується рішенням Центрально-Міської районної у місті ради від 22.12.2023 № 230. Повноваження присяжного Наугольнової Т.О. підтверджується рішенням Центрально-Міської районної у місті ради від 12.12.2024 № 301.

Вважаю, що наведені в заяві про відвід обставини не можуть переконливо вказувати на наявність будь-яких дій, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості присяжних Черниш Н.Ю. та Наугольнової Т.О., так як заява про відвід повинна бути мотивована, а відтак має містити вказівку на підстави, що зумовлюють їх наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді (присяжного) від участі у судовому провадженні.

Таким чином, присяжними не допускались порушення чи зловживання, які б могли свідчити про його упередженість, а заявниками не обґрунтовано будь-які інші підстави для відводу присяжного, передбачені ст. 36 ЦПК України.

Заява про відвід присяжних, по своїй суті, є наслідком незгоди учасників з процесуальними діями та рішеннями суду, у зв`язку з чим у задоволенні вказаної заяви про відвід необхідно відмовити у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо посилання неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 на те, що було призначено судове засідання з розгляду питання про виправлення описки після закінчення розгляду справи та після подання апеляційної скарги, що суперечить вимогам законодавства суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено вище питання про виправлення описки або помилок у справі передається на розгляд раніше визначеному судді. Таким чином закінчення розгляду справи, а також подання заявником та її представником апеляційної скарги на рішення або ухвалу судді не перешкоджає розгляду питання про виправлення описки.

З урахуванням викладеного, заява про відвід складу суду задоволенню не підлягає.

Разом з тим вимогами ст. 40 ЦПК України не передбачено зупинення провадження у справі до розгляду заяви про відвід, яка була подана пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 про відвід складу суду слід відмовити через відсутність достатньо обґрунтованих підстав, які б підтверджували упередженість суд та присяжних при розгляді питання про виправлення описки в повному тексті ухвали суду від 28 серпня 2025 року у цивільній справу за заявою неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 , представником якої на підставі довіреності є ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб: Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Криворізького районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 про визнання особи безвісно відсутнім.

Керуючись ст.ст. 36-40 , 259-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 про відвід складу суду під час розгляду питання про виправлення описки в повному тексті ухвали суду від 28 серпня 2025 року у цивільній справу за заявою неповнолітньої ОСОБА_1 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 , представником якої на підставі довіреності є ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб: Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Криворізького районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 про визнання особи безвісно відсутнім відмовити.

Ухвала суду набирає чинності негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19 грудня 2025 року.

Суддя О.В. ЦИМБАЛІСТЕНКО

Присяжні Н.Ю. ЧЕРНИШ

Т.О. НАУГОЛЬНОВА