ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 373/1030/23

провадження № 61-12394св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Бориспільська окружна прокуратура Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Бориспільська районна державна адміністрація, Циблівська сільська рада Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - державне підприємство «Переяслав-Хмельницький агролісгосп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у складі судді Свояка Д. В. від 20 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., від 03 вересня 2025 року, і ухвалив таку постанову.

Короткий зміст заявлених позовних вимог

1. У червні 2023 року виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації, Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

2. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:014:0689 відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп», її було незаконно відчужено та змінено її цільове призначення. Зазначено про набуття права постійного користування землями, до яких входить спірна земельна ділянка, КСП ім. Шевченка 27 червня 1995 року, про що видано державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ № 002231 від 21 березня 1996 року.

3. Прокурор зазначав, що земельна ділянка № 39, на якій розташовані лісові масиви, займає площу 192,2 га. У 2000 році Циблівська сільська рада народних депутатів висловила згоду щодо передачі земельної ділянки лісового фонду в Переяслав-Хмельницький міжгосподарський лісгосп (який після створення отримав назву ДП «Переяслав-Хмельницький державний агролісгосп», яку надалі змінено на ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп»), а 27 квітня 2000 року Переяслав-Хмельницька районна рада прийняла рішення про передачу лісів 4894 га реформованих сільськогосподарських підприємств у постійне користування Переяслав-Хмельницькому міжгосподарському лісгоспу асоціації «Київагроліс». У 2001 році створено Державний Агролісгосп на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА та цього ж року було розроблено матеріали лісовпорядкування цього лісгоспу. Водночас, до складу Майстерської дільниці № 1 входять, серед інших, землі лісового фонду на території Циблівської сільської ради площею 333 га.

4. Спірна земельна ділянка знаходиться на землях лісогосподарського призначення, волевиявлення держави на її відчуження було відсутнє. Однак відповідачами були видані оскаржувані розпорядчі акти та укладено спірний договір оренди, здійснені відповідні реєстраційні дії.

5. З урахуванням зазначеного, виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га шляхом визнання недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації

№ 765 від 23 листопада 2012 року в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди ОСОБА_1 для сінокосіння на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та надання земельної ділянки (сіножатні) на умовах оренди площею 0,4000 га;

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17 червня 2013 року, що укладений між Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0689 площею 0,4000 га для сінокосіння на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області;

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га та шляхом скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Доморацького С. В. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки індексний номер 3674473 від 05 липня 2013 року;

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га шляхом визнання недійсним рішення Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 1046 від 26 листопада 2021 року «Про реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки», в частині щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав речового права (права комунальної власності) Циблівської сільської ради Київської області на земельну ділянку з кадастровим номером :02:014:0689, площею 0,4000 га;

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га шляхом скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Грукач В. О. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією (індексний номер № 3629052 від 03 липня 2013 року);

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації;

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га, шляхом скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,4000 га з кадастровим номером :02:014:0689.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовлено.

7. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги про визнання недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації та рішення Циблівської сільської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора щодо спірної земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави не відповідають належному способу захисту. Для витребування нерухомого майна оспорювання вказаного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

8. Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності.

9. Суд першої інстанції також зазначив, що при вирішенні спору підлягає доказуванню те, що спірна земельна ділянка має цільове призначення (категорію) - землі лісогосподарського призначення, вона передана і перебувала у користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп» та/або Київської обласної державної адміністрації. Однак, суду не було надано будь- яких доказів, які б доводили твердження прокурора, зазначені у позовній заяві, що Переяслав-Хмельницький міжгосподарський лісгосп після створення отримав назву ДП «Переяслав-Хмельницький державний агролісгосп», яку надалі змінено на ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп».

10. Матеріали справи не містять належних доказів, що спірна земельна ділянка, у тому числі до її окремого формування, мала категорію землі лісогосподарського призначення. Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що після припинення КСП ім. Шевченка спірна земельна ділянку, у тому числі у складі масиву, передавалася у визначеному законодавством порядку до ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп», не надано. Не надано будь-яких доказів, які б свідчили про набуття прав, про які зазначається у позовній заяві, на спірну земельну ділянку ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп» від інших підприємств, установ, організацій чи фізичних осіб. Позивачем не доведено, що були порушені права Київської обласної державної адміністрації.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

11. Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року змінено в мотивувальній частині, викладено її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року залишено без змін.

12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, перебуваючи у складі земель колективної власності колгоспу ім. Шевченка, спірна земля була у складі земель лісового фонду та використовувалась для ведення лісового господарства на підставі матеріалів лісовпорядкування. У 1995 році на підставі науково-технічної документації по виготовленню державних актів КСП ім. Шевченка спірна земля також визначена як землі лісового фонду. Разом з тим, з проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для сінокосіння на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, складеного у 2011 році ТОВ «Регіонземсервіс», вбачається, що у пояснювальній записці до цього проекту відображено, що земельна ділянка площею 0,65 га, яка планувалася передачі в оренду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , знаходиться в прибережній захисній смузі річки Дніпро, яка становить 100 метрів, проєкт встановлення прибережної захисної смуги на дану територію не розроблявся.

13. Належних доказів, що вище вказана земельна знаходилася в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро на час передачі її в оренду відповідачем суду подано не було, що підтверджується і записом в пояснювальній записці до проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для сінокосіння.

14. З урахуванням положень частини першої статті 58 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спірна земельна ділянка, яка була зайнята лісом, не могла бути віднесена до земель водного фонду та мала призначення для лісовпорядкування, тому права держави підлягають захисту шляхом витребування цієї ділянки з володіння кінцевих набувачів. Статус володільця у держави може бути відновлений у разі задоволення вимог про витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

15. Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, дійшов мотивованого висновку про неправильно обраний прокурором (неефективний) спосіб захисту прав, однак в мотивувальній частині не надав належної оцінки статусу вище вказаної земельної ділянки та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосування при вирішенні вказаного спору.

Узагальнені доводи касаційної скарги

16. 03 жовтня 2025 року заступник керівника Київської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

17. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій прокурор зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі

№ 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі

№ 633/408/18, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 31 серпня

2021 року у справі № 903/1030/19, від 26 жовтня 2021 року у справі

№ 766/20797/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц,

від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 16 липня 2025 року у справі

№ 910/2389/23, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 15 червня 2021 року у справі

№ 904/5726/19, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20, від 20 березня 2024 року у справі

№ 731/264/23, від 22 травня 2024 року у справі № 916/1750/22, від 18 січня

2023 року у справі № 916/10847/19, від 03 серпня 2022 року у справі

№ 645/3067/19, від 17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19, від 22 серпня 2022 року у справі № 957/977/21, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19, від 31 січня 2024 року у справі

№ 461/8830/17, від 16 лютого 2024 року у справі № 917/1173/22, від 20 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22, від 22 травня 2024 року у справі

№ 916/1750/22, від 21 січня 2025 року у справі № 904/6886/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, вказує, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для держави.

18. Прокурор вважає, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка саме правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд. Натомість, надмірний формалізм при розгляді спору у цій справі в частині належного способу захисту призвів до того, що інтереси держави залишилися незахищеними. Апеляційний суд, дійшовши висновку про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, повинен був самостійно застосувати необхідну норму закону, яка б відповідала належному способу захисту порушеного права.

19. Згідно з доводами касаційної скарги, позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого всупереч вимогам закону та інтересів територіальної громади, з урахуванням фактичних обставин справи може вважатися належним способом захисту порушеного цивільного права, який передбачено статтею 16 ЦК України. Оскарження в судовому порядку рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке є підставою (юридичним фактом) виникнення (у територіальної громади) та припинення (у держави) цивільних прав, спрямовано на належний захист порушеного права у спірних правовідносинах.

20. Також прокурор звертає увагу на те, що зі змісту частин першої, другої статті 228, статті 761 ЦК України у контексті спірних правовідносин можна дійти висновку, що у разі розпорядження майном шляхом передання його в оренду з порушенням публічного порядку настають наслідки, передбачені частиною другою статті 228 ЦК України.

21. Прокурор стверджує, що за конкретних встановлених обставин скасування державної реєстрації права комунальної власності та оренди, що має наслідком припинення відповідних речових прав на цю земельну ділянку, одночасне скасування і державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі поновить права законного розпорядника спірної земельної ділянки.

22. Касаційна скарга містить посилання на те, що спірна земельна ділянка має лісогосподарське призначення та вкрита лісом. Земельна ділянка знаходиться у виділі 3 кварталу 30 Майстерської дільниці № 1 ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп», де згідно з таксаційним описом матеріалів лісовпорядкування розташовані ліси протиерозійні площею 26 га, а саме: сосна звичайна віком від 31 року, висотою від 10 метрів, діаметром від 14 сантиметрів. Значний суспільний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси. Стосовно земель лісогосподарського призначення закон встановлює пріоритет державної, комунальної власності на землю над приватною і прямо забороняє органам місцевого самоврядування передави у приватну власність ліси та землі державної власності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23. Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 373/1030/23.

24. Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. Розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації № 765 від 21 грудня 2012 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди громадянам України, у тому числі й відповідачу ОСОБА_1 , для сінокосіння на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Надано ОСОБА_1 на умовах оренди земельну ділянку водного фонду (сіножатні) площею 0,4000 га, розташовану на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, для сінокосіння.

26. На підставі зазначеного розпорядження між Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 17 червня 2013 року було укладено договір оренди земельної ділянки для сінокосіння, що розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :02:014:0689, площа 0,4000 га, строком на 49 років.

27. На підставі рішення Циблівської сільської ради № 1046 від 26 листопада 2021 року у Державному реєстрі речових прав речове право зареєстровано право комунальної власності Циблівської сільської ради Київської області на земельні ділянки, у тому числі й на ділянку з кадастровим номером :02:014:0689, площею 0,4000 га.

28. Відповідно до інформації про земельну ділянку з відкритих даних земельного кадастру від 18 квітня 2023 року, ділянка № :02:014:0689, площею 0,4000 га, є землею водного фонду, використання - для рибогосподарських потреб, призначення - для городництва, перебуває у державній власності.

29. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 березня 2023 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:014:0689, площею 0,4000 га, для сінокосіння, що розташована на території Циблівської сільської ради, зареєстроване 02 липня 2013 року за № 1507463, власник Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація Київської області.

30. Також, ця інформація містить відомості про право оренди зазначеної земельної ділянки, яке зареєстроване 05 липня 2013 року № 1527203, орендар - ОСОБА_1 .

31. Прокурором при зверненні до суду до позову додані копії: листів

ВО «Укрдержліспроект» від 24 жовтня 2016 року та 14 січня 2019 року з фрагментами з публічної кадастрової карти України; витягу з проєкту організації і розвитку лісового господарства від 2002 року; протоколу другої лісовпорядної наради від 12 березня 2000 року про розгляд проєкту з організації і розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу Київської області; державного акту на право постійного користування землею

ІІ-КВ № 002231 від 21 березня 1996 року та плану зовнішніх меж до нього, відповідно до яких спірна земельна ділянка перебувала у користуванні КСП ім. Шевченка в межах ділянки 39 площею 192.2 для сільськогосподарського виробництва; листа-відповіді Департаменту містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації від 17 квітня 2023 року № 284/31.01/31.02.01/202; розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації № 513 від 27 вересня 2012 року про припинення права постійного користування колективних сільськогосподарських підприємств земельними ділянками; листа архівного відділу Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 05-05-2/65 від 01 березня 2004 року; розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області № 152 від 26 березня 2001 року «Про створення Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу»; рішення Циблівської сільської ради від 27 червня 1995 року «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок, колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка»; рішення Переяслав-Хмельницької районної ради Київської області від 27 квітня 2000 року № 160-ХІ-ХХІІІ «Про передачу лісів реформованих сільськогосподарських підприємств в постійне користування Переяслав-Хмельницькому міжгосподарському лісгоспу»; листа заступника голови Київської обласної державної адміністрації - начальника № 11-20-10585 від 03 квітня 2000 року; листа голови Переяслав-Хмельницької районної ради Київської області; листа директора Переяслав-Хмельницького держлісгоспу № 193 від 13 квітня 2000 року; листа Циблівського сільського голови № 32 від 19 квітня 2000 року; листа ВО «Укрдержліспроект» № 03-741 від 24 червня 2024 року з додатками: копіями акту про пожежу від 12 травня 2022 року, витягу з картографічної бази даних, витягу з повидільної бази даних; листів Державного архіву Київської області № 08- 08/1309 від 01 липня 2024 року та № 08-08/1308 від 01 липня 2024 року; листа Управління лісового господарства та відтворення лісів № 02-18/3528-24 від 26 червня 2024 року; рішення Циблівської сільської ради № 39 від 16 травня 2000 року; розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 26 березня 2001 року №152; наказу Управління сільського господарства і продовольства Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації № 6 від 26 березня 2001 року.

32. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002231, який виданий Циблівською сільською радою народних депутатів 21 березня 1996 року на підставі рішення 3 сесії 22 скликання Циблівської сільської ради від 27 червня 1995 року, і зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21, КСП ім. Шевченка передано 403,7 га земель згідно з планом землекористування. Зазначений державний акт на право постійного користування КСП ім. Шевченка був виданий на підставі розробленої у 1995 році Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук науково-технічної документації по виготовленню державних актів на право колективної власності та постійного користування землею КСП ім. Шевченка Переяслав-Хмельницького району Київської області.

33. На території КСП ім. Шевченка виділено землі лісового фонду площею 333,4 га. Рішенням 3 сесії 22 скликання Циблівської сільської ради народних депутатів від 27 червня 1995 року передано у постійне користування КСП ім. Шевченка 403,7 га земель в складі: резервного фонду 55,3 га, водного фонду 8,0 га, лісового фонду 333,4 га та історико-культурного призначення 7,0 га.

34. Відповідно до експлікацій земель КСП ім. Шевченка у державній власності (в постійному користуванні) перебувають 333,4 га земель лісового фонду, з них лісових площ 326,7 га, боліт 0,9 га, під шляхами 4,7 га та 1,1 га інших угідь.

35. Згідно з картографічними матеріалами до державного акта на право постійного користування, земельна ділянка № НОМЕР_1 , на якій розташовані лісові масиви, займає загальну площу 192,2 га.

36. Відповідно до проєкту встановлення меж Циблівської сільської ради народних депутатів та населених пунктів станом на 1995 рік за КСП ім. Шевченка обліковуються 341,3 га земель лісових площ, і, зокрема, на спірному земельному масиві згідно з зазначеним проєктом розташовані лісові насадження загальною площею 192,2 га (166,3 га + 24 га + 1,9 га).

37. У зв`язку з реформуванням аграрного сектора економіки, відповідно до Указу Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99, статей 76, 77 Земельного кодексу України, статей 6, 9, 13 Лісового кодексу України, на виконання листа Міністерства аграрної політики України від 28січня 2000 року, Переяслав-Хмельницька районна рада запросила у сільських рад Переяслав-Хмельницького району, у тому числі Циблівської сільської ради, пропозиції щодо передачі лісового фонду, який знаходиться на території сільської ради в Переяслав-Хмельницький лісгосп.

38. Циблівська сільська рада 19 квітня 2000 року висловила згоду щодо передачі лісового фонду, який знаходиться на території сільської ради в Переяслав-Хмельницький міжгосподарський лісгосп (який після створення отримав назву ДП «Переяслав-Хмельницький державний агролісгосп», яку надалі змінено на ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп»).

39. Надалі, Переяслав-Хмельницька районна рада 27 квітня 2000 року прийняла рішення № 160-ХІ-ХХШ «Про передачу лісів реформованих сільськогосподарських підприємств в постійне користування Переяслав-Хмельницькому міжгосподарському лісгоспу», яким запропоновано передати 4894 га лісів реформованих сільськогосподарських підприємств у постійне користування Переяслав-Хмельницькому міжгосподарському лісгоспу асоціації «Київагроліс».

40. Державний Агролісгосп створений на підставі розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації № 152 від 26 березня 2001 року при управлінні сільського господарства та продовольства райдержадміністрації. Попереднє лісовпорядкування колгоспних лісів, на базі яких утворений агролісгосп, було проведено в 1990 році Українською експедицією.

41. У 2001 році Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» розроблено матеріали лісовпорядкування Державному Агролісгоспу. За протоколом другої лісовпорядної наради від 12 березня 2002 року відповідно до

статті 94 ЛК України ухвалено рішення про затвердження основних положень і заходів проєкту організації та розвитку лісового господарства на наступний ревізійний період. Вказаний протокол у березні 2002 року погоджено Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області та затверджено обласним управління АПК в Київській області. За цим протоколом нарадою зроблено загальний висновок за результатами минулої господарської діяльності держлісгоспу про те, що в цілому, лісове господарство велось згідно з діючими правилами ведення лісового господарства в лісах України.

42. За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» (листи від 24 жовтня 2016 року № 659 та від 14 січня 2019 року № 23) згідно з фрагментом з Публічної кадастрової карти з нанесеними межами кварталу № 30 Майстерської дільниці № 1 Державного Агролісгоспу і меж його таксаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2001 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:014:0689 знаходиться (фактично накладається) на землях лісогосподарського призначення, які перебували на час видачі спірного розпорядження Переяслав-Хмельницькою РДА № 765 від 21 грудня 2012 року та укладення договору оренди земельної ділянки від 17 червня 2013 року, а так само і на цей час перебувають у користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп».

43. Відповідно до книги 1 перспективного плану ведення лісового господарства Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу від 2001 року «Таксаційний опис, поквартальні суми площ загальних запасів насаджень», земельна ділянка з кадастровим номером :02:014:0689 перебуває у складі Майстерської дільниці № 1 кварталу № 30 (перелітеровано у 24 квартал), у виділах 9 та 12, на яких розташовані лісові культури - сосна звичайна віком від 31 року, висотою від 10 м, діаметром від 14 см.

44. Відповідно до інформації ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп»

від 15 грудня 2021, державним підприємством погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки у межах Майстерської дільниці № 1 не надавалось.

45. Київська обласна державна адміністрація листом від 17 квітня 2023 року повідомила прокуратуру про те, що за період 2011-2023 років не приймала розпоряджень щодо вилучення та зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:014:0689.

46. Рішення щодо вилучення спірної земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення не приймались. Єдиний документ, який слугував підставою для відведення у користування земельної ділянки (під розміщення риболовецького стану), - це розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації № 765 від 21 грудня 2012 року.

47. Як зазначено у пункті 1.2 розділу 1 пояснювальної записки з проєкту організації та розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу 2002 року попереднє лісовпорядкування колгоспних лісів, на базі яких утворено агролісгосп, було проведено у 1990 році.

48. У 1995 році на підставі науково-технічної документації по виготовленню державних актів КСП ім. Шевченка спірна земля також визначена як землі лісового фонду.

49. Згідно з копією фрагменту кадастрової карти України з нанесенням меж частини кварталу № 30 Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу лісовпорядкування 2001 року, спірна земельна ділянка кадастровий номер :02:014:0689 знаходиться в межах вище вказаного кварталу № 30 Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу.

50. З письмової документації проєкту організації і розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу Київської області, затвердженої генеральним директором Українського державного проєктного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного комітету Лісового господарства України вбачається, що у структуру міжгосподарського лісгоспу на час затвердження були передані земельні ділянки Циблівської сільської ради площею 333 га, які були віднесені до майстерської дільниці № 1 Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу. Погодження передачі вказаних земель лісового фонду, що знаходяться на території Циблівської сільської ради в користування Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу підтверджується також і листом Циблівського сільського голови від 19 квітня 2000 року за № 32.

51. Крім того рішенням Циблівської сільської ради № 39 від 16 травня 2000 року було прийнято рішення щодо передачі в постійне користування земель лісового фонду, які перебували в користуванні КСП ім. Шевченка, для користування Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу асоціації КИЇВАГРОЛІС.

52. Факт визначення меж Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу погоджено актом від 07 грудня 2002 року, а межі земель лісового фонду в межах Циблівської сільської ради визначені у планшеті № 20 лісовпорядкування за 2001 рік

53. Разом з тим з проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 для сінокосіння на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, складеного у 2011 році ТОВ «Регіонземсервіс», вбачається, що в пояснювальній записці відображено, що земельна ділянка площею 0,65 га, яка планувалася для передачі в оренду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , знаходиться в прибережній захисній смузі річки Дніпро, яка становить 100 метрів. За наслідком розроблення технічної документаці,ї проведення камеральних робіт складено кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1:500 та визначено площу земельної ділянки ОСОБА_1 - 0,4000 га, яка відповідає розпорядженню Переяслав-Хмельницької РДА. Також зазначено, що складовою частиною цього проєкту відведення є висновки: відділу земельних ресурсів, органу містобудування та архітектури, органу охорони навколишнього природного середовища, органу охорони спадщини та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

54. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

55. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

56. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

57. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

58. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

59. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

60. Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

61. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша та друга статті 20 ЗК України).

62. Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

63. Відповідно до частини другої статті 1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

64. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

65. Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

66. Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

67. Землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, крім випадків, визначених у цьому кодексі (пункт «г» частини четверта статті 84 ЗК України).

68. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

69. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.

70. За змістом статті 31 ЛК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, статті 75 ЛК України, статті 50 Закону України «Про землеустрій» та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 26 травня 2004 року № 677, вилучення земельної ділянки для потреб, не пов`язаних із веденням лісокористування у постійного землекористувача, та її передача у приватну власність для обслуговування жилого будинку чи ведення особистого селянського господарства, має здійснюватися за згодою державного підприємства та лише після припинення права постійного користування земельною ділянкою постійним землекористувачем за його заявою з подальшою розробкою проєкта відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

71. Документами, які підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки, є державні акти на право постійного користування земельними лісовими ділянками або планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Тому при розгляді справи суд має встановлювати правовий статус земельної ділянки та її цільове призначення за даними земельного кадастру.

72. Відсутність у лісогосподарського підприємства свідоцтва про право власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права, оскільки за положеннями пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення»

ЛК України, такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

73. Отже, земельні ділянки у межах населеного пункту, зайнятті зеленими насадженнями, віднесені до категорії лісів, належать до земель лісогосподарського призначення та можуть належати лісогосподарському підприємству, якщо це підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

74. Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі № 621/1476/22 (провадження № 61-4432св24).

75. За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» (листи від 24 жовтня 2016 року за № 659 та від 14 січня 2019 року № 23), згідно з фрагментом з Публічної кадастрової карти з нанесеними межами кварталу № 30 Майстерської дільниці № 1 Державного Агролісгоспу і межами його таксаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2001 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:014:0689 знаходиться (фактично накладається) на землях лісогосподарського призначення, які перебували на час видачі спірного розпорядження Переяслав-Хмельницькою РДА № 765 від 21 грудня 2012 року та укладення договору оренди земельної ділянки від 17 червня 2013 року і на теперішній час перебувають у користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп».

76. Відповідно до книги 1 перспективного плану ведення лісового господарства Переяслав-Хмельницького державного агролісгоспу від 2001 року «Таксаційний опис, поквартальні суми площ загальних запасів насаджень» земельна ділянка з кадастровим номером :02:014:0689, перебуває у складі Майстерської дільниці № 1 кварталу № 30 (перелітеровано у 24 квартал), у виділах 9 та 12, на яких розташовані лісові культури - сосна звичайна віком від 31 року, висотою від 10 м, діаметром від 14 см.

77. Відповідно до інформації ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп» від 15 грудня 2021 року, державним підприємством погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки у межах Майстерської дільниці № 1 не надавалось.

78. Київська обласна державна адміністрація листом від 17 квітня 2023 року повідомила прокуратуру про те, що не приймала розпоряджень щодо вилучення та зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:014:0689.

79. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

80. Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

81. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

82. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

83. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

84. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

85. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

86. У випадку порушення права власності власник відповідно до статті 387 ЦК України має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

87. Віндикаційний позов як спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

88. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на особливість правової природи віндикації.

89. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зазначила про те, що умовами звернення з таким позовом є: 1) позивач є власником майна; 2) власник фактично втратив володіння річчю; 3) відповідач є незаконним володільцем; 4) власник і володілець не перебувають у договірних відносинах; 5) предметом позову може бути тільки індивідуально визначена річ; 6) ця річ на момент розгляду спору повинна існувати в натурі.

90. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) зазначила, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

91. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

92. Для витребування нерухомого майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження

№ 14-208цс18). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

93. Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, прокурор мотивував свої вимоги тим, що спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:014:0689 площею 0,4000 га, передана на підставі договору оренди земельної ділянки від 17 червня 2013 року, що укладений між Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 для сінокосіння на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, віднесена до категорії земель лісового фонду та є власністю держави в особі Київської обласної державної адміністрації і перебуває у користуванні у ДП «Переяслав-Хмельницький агролісгосп».

94. Прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, яка перебуває у державній власності, її передача у комунальну власність, а потім в оренду фізичній особі на 49 років здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном, шляхом її повернення на користь держави. Таким чином, прокурором фактично заявлено негаторний позов (т. 1, а. с. 20).

95. Встановивши, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, а прокурор стверджував, що порушене право підлягає відновленню шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, скасування державної реєстрації права користування, визнання недійсними договорів оренди, зобов`язання повернути земельні ділянки лісогосподарського призначення, тобто, заявив негаторний позов, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову через обрання прокурором неналежного способу захисту прав, оскільки заявлені вимоги не відповідають характеру порушеного права та спричиненим цими діями наслідкам, не спрямовані на належний захист права власності держави на землі лісового фонду.

96. Суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги прокурора, пред`явлені у 2023 році в порядку статті 391 ЦК України, не відповідають належному способу захисту права власності, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

97. Враховуючи зміст заявлених позовних вимог, належним способом захисту порушеного права власності на земельну ділянку лісового фонду є подання саме віндикаційного позову. Водночас, до вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння застосовується позовна давність.

98. Таким чином, позов прокурора не може бути задоволений у зв`язку з обранням ним неналежного способу захисту прав держави.

99. Встановлені у справі обставини не підтверджують належності земельної ділянки до земель водного фонду.

100. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

101. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів прокурора по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

102. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.

103. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

104. З урахуванням меж касаційного оскарження та визначених заявником підстав касаційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак
В. В. Шипович