Провадження №4-с/463/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді Яворського С.Й.,

за участю секретаря судового засідання Станько Р.О.,

представника боржника - адвоката Деми Н.І.,

представника стягувачів адвоката Маркович А.М.

прокурора Байтали Ю.В.

державного виконавця Дробного А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє адвокат Дема Н.І., заінтересовані особи: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , Львівська міська рада (ЄДРПОУ: 04055896, 79008, м.Львів, пл.Ринок,1), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м.Львів (ЄДРПОУ: 40181003, 79034, м.Львів, вул.Угорська,7А), державний реєстратор Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк Павло Тарасович (81138, Львівська область, Пустомитівський район, с.Жирівка, вул.Центральна,28), виконавчий комітет Львівської міської ради (ЄДРПОУ: 26256622, 79008, м.Львів, пл.Ринок,1), керівник Галицької окружної прокуратури м.Львова (, 79005, м.Львів, вул.Богомольця,9) на дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стасюк Наталії Святославівни та зобов`язання до вчинення дій в межах виконавчого провадження №79588917 та №79588891 від 13.11.2025 року,

встановив:

В провадженні суду перебуває вищезазначена скарга.

Скаржник в обгрунтування скарги зазначає, що Личаківський районний суд м. Львова 30.10.2025 видав стягувачам виконавчі листи № 463/5124/21, відповідно до яких примусовому виконанню підлягає судове рішення у справі № 463/5124/21, а саме: «За рахунок ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок». Старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стасюк Наталією Святославівною 13.11.2025 прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження: 1) № 79588917, ідентифікатор для доступу 9049ГАБ3667Д та 2) № 79588891, ідентифікатор для доступу 48ЕЕ3ГБ82Г14, про примусове виконання: виконавчих листів № 463/5124/21 виданих 30.10.2025 Личаківським районним судом м. Львова стягувачам: «Провести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок.». Також цими постановами зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів; стягнуто з боржника виконавчі збори у розмірі 16000 гривень та витрати вп. У кожному виконавчому провадженні.

Скаржник вважає постанови про відкриття виконавчих проваджень № 79588917 від 13.11.2025 та № 79588891 від 13.11.2025 неправомірними з наступних підстав

Зміст виконавчих листів відображає зміст судового рішення, а саме: «За рахунок ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок». Тобто, указаним судовим рішенням ОСОБА_1 особисто не зобов`язано знести самочинне будівництво, а лише вказано про приведення квартири до попереднього стану за його рахунок і він лише повинен нести витрати, пов`язані із виконанням таких робіт. Таким чином, рішення суду у справі № 463/5124/21 не є рішенням зобов`язального характеру, а тому визначення в оскаржуваній постанові державного виконавця Желізка Михайла Івановича, як особу, зобов`язану вчинити дії по приведенню до попереднього стану суперечить резолютивній частині судового рішення та змісту/ вимогам виконавчого листа. Враховуючи те, що судове рішення та виконавчі листи не зобов`язують відповідача особисто привести квартиру та гараж до попередніх розмірів, - державним виконавцем безпідставно визначено ОСОБА_1 , як особу, яку за рішенням суду у справі №463/5124/21 зобов`язано вчинити дії щодо приведення квартири та гаража до попередніх розмірів.

Вимоги ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. В силу вимог ч.1 ст. 26 у взаємозв`язку із п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3, а саме, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. За рішенням немайнового характеру, відповідно до ч.1 ст. 26 цього Закону, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. Оскільки, наведені норми Закону «Про виконавче провадження» на підставі виконавчих листів зобов`язують виконувати саме вимоги судового рішення та виданого, на його підставі, виконавчого листа, і виключно зобов`язану особу, - виконавець не вправі зобов`язувати до вчинення дій будь-яку особу, якщо на вчинення таких дій саме цією особою відсутнє судове рішення та відповідний виконавчий документ. Отож, підстави для відкриття проваджень з примусового виконання ОСОБА_1 виконавчих листів № 463/5124/21 від 30.10.2025 та зобов`язання його: «Провести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право властивості на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок.», за таких обставин, - відсутні. Зміст постанов про відкриття виконавчих проваджень № 79588917 від 13.11.2025 та № 79588891 від 13.11.2025 свідчить про те, що державний виконавець змінила зміст виконавчого документа без судового рішення.

Як на підставність своєї скарги, паосилається на постанову Верховного Суду від 04.04.2024 у справі №560/17588/23, в якій наведені висновки у подібних правовідносинах.

Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова від 01.12.2025 прийнято до свого розгляду та призначено розгляд такої на 17.12.2025 о 12-00 год.

Адвокатом Маркович А.М, яка діє в інтересах стягувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подано заперечення на скаргу, відповідно до якого в задоволенні скарги просить відмовити. Заперечення мотивує тим, що у поданій до суду скарзі, адвокат Дема Н.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 вважає, що судовим рішенням у справі № 463/5124/21 ОСОБА_1 особисто не зобов`язано знести самочинне будівництво, а лише вказано про приведення квартири до попереднього стану за його рахунок і він лише повинен нести витрати, пов`язані із виконанням таких робіт, вважає, що рішення суду у справі № 463/5124/21 не є рішенням зобов`язального характеру, а тому визначення в оскаржуваній постанові державним виконавцем Желізка Михайла Івановича, як особу, зобов`язану вчинити дії по приведенню до попереднього стану суперечить резулятивній частині судового рішення та змісту вимогам виконавчого листа. Окрім цього, в своїй скарзі також посилається на постанову Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 560/17588/23, яку вважає релевантною до даних правовідносин. 30.10.2025 р. у справі № 463/5124/21 Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчі листи про «за рахунок ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок». У вказаних виконавчих листах ОСОБА_1 зазначений як боржник, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як стягувачі. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернули видані 30.10.2025 р. у зазначеній справі № 463/5124/21 Личаківським районним судом м. Львова виконавчі листи до примусового виконання. 13.11.2025 р. старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стасюк Наталією Святославівною на підставі вказаних виконавчих листів, винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №79588917 та № 79588891. Відповідно, боржником у вказаних виконавчих провадженнях визначено ОСОБА_1 , а стягувачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також у вказаних постановах зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. У даному випадку, вважаю, що судом не можуть бути враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 р. у справі № 560/17588/23, на які скаржник посилається у скарзі, оскільки спірні у ній правовідносини (щодо правомірності накладення штрафу) не є релевантними до правовідносин у цій справі. При цьому, посилання скаржника на обставини, встановлені у постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі №560/17588/23 є необґрунтованим. Касаційним судом у наведеній справі не вирішувалося питання визначення боржника у виконавчому провадженні, порядку та способу виконання судового рішення у цивільній справі, оскільки вирішення такого питання не відноситься до компетенції суду адміністративної юрисдикції. У цій справі адміністративний суд розглянув виключно питання правомірності накладення штрафу державним виконавцем на боржника за невиконання ним рішення суду, що не є тотожним вирішенню питання щодо порядку та способу виконання судового рішення у цивільній справі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності, та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі. У справі №463/5124/21 рішення суду жодним чином не свідчить, що воно не передбачає вжиття заходів примусового виконання. Позивачі звертаючись з позовом до відповідача обрали зобов`язальний спосіб захисту порушеного права, що тягнуло за собою ухвалення відповідного рішення суду в межах диспозитивності цивільного процесу. Верховний Суд у п. 80 Постанови від 20.03.2024 р. у справі №911/274/17 дійшов наступних висновків: «Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30.08.2018 року у справі №916/4106/14 та від 25.09.2020 року у справі №924/315/17». Конституційний Суд України в рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Схожих висновків дійшов також ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», зазначивши, що право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувались на шкоду одній із сторін. ОСОБА_1 до цього часу не вчинялось будь-яких дій на виконання рішення суду, як з моменту його винесення, так і з моменту відкриття виконавчих проваджень. До відкриття виконавчих проваджень у справі ОСОБА_1 не був позбавлений можливості усунути порушення, допущені при самовільній реконструкції квартири та гаражу, ще з часу винесення рішення суду від 27.11.2024 р., однак не вживав ніяких дій щодо приведення квартири та гаражу до попереднього стану, зокрема зі сторони ОСОБА_1 відсутні дії, які були б спрямовані на виконання судового рішення, та вважаємо, що подання скарги на рішення державного виконавця є однією з ознак пасивного невиконання судового рішення.

Адвокат ДемаН.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала, просить таку задоволити з підстав викладених в скарзі.

Адвокат Маркович А.М, яка діє в інтересах стягувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила, з підстав зазначених в письмовому запереченні на скаргу, в задоволенні скарги просить відмовити.

Прокурор Байтала Ю.В. в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив.

Державний виконавець Дробний А.М. в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, в задоволенні такої просить відмовити. Щодо неточної відповідності викладу змісту виконавчих листів у постановах про відкриття виконавчого провадження зазначив, що ттаке являється технічною опискою, та така описка може бути виправлена самим державним виконавцем.

Розглянувши матеріали справи, скаргу, мотиви її обґрунтування, надавши правову кваліфікацію діям учасників виконавчого провадження, правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, дослідивши її фактичні обставини, пов`язані з виконанням рішення суду, заслухавши учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КонституцієюУкраїни, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2022 по справі №463/5124/21, ухвалено в тому числі зобов`язати ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 до попереднього стану, а саме: до розмірів, зазначених у реєстраційній справі квартири АДРЕСА_4 та інвентаризаційної справи на будинок.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05.10.2023, Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2022 року скасовано та прийнятим нового рішення. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в тому числі зобов`язання ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_5 та гараж, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , до попереднього стану, а саме: до розмірів, зазначених у реєстраційній справі квартири АДРЕСА_4 , та інвентаризаційної справи на будинок.

Постановою Верховного Суду від 27.11.2024, постанову Львівського апеляційного суду від 5 жовтня 2023 року щодо відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приведення самовільно реконструйованої квартири та гаража до попередніх розмірів скасовано і залишено в силі в цій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2022 року, виклавши його резолютивну частину щодо цієї позовної вимоги у такій редакції:

«За рахунок ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок».

30.10.2025 Личаківським районним судом видано виконавчі листи, з визначенням резолютивної частини Постанови Верховного Суду від 27.11.2024, а саме: «За рахунок ОСОБА_1 привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок»

13.11.2025 року старшим державним виконвцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Статсюк Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79588891, з приводу примусового виконання виконавчого листа №463/5124/21, виданого 30.10.2025 Личаківським районним судом м. Львова про привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок. Боржник: ОСОБА_1 . Стягувач ОСОБА_3 .

Крім цього, цього 13.11.2025 року старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Статсюк Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79588891, з приводу примусового виконання виконавчого листа №463/5124/21, виданого 30.10.2025 Личаківським районним судом м. Львова про привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 та гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, а саме до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційній справі на вказаний будинок. Боржник: ОСОБА_1 . Стягувач: ОСОБА_2 .

У вказаних виконавчих листах ОСОБА_1 зазначений як боржник, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як стягувачі.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Статтею 129-1 Конституції встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Засади виконавчого провадження визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень.

За визначеннями, наведеними у частині другій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ, а боржником визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Процедура виконання рішень немайнового характеру визначена Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За умовами частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» установлено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Зокрема, частиною першою указаної норми передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що гарантії щодо обов`язковості виконання судових рішень, встановлені Конституцією України, реалізуються як у добровільному порядку так і через механізм застосування примусу, який забезпечують органи виконавчої служби. Норми Закону України «Про виконавче провадження» спрямовані саме на забезпечення безумовного виконання судового рішення і винятки з цього правила також регламентовані цим законом. Це означає, що у кожному конкретному випадку суди мають надати оцінку діям державного виконавця щодо застосування до боржника заходів впливу, виходячи із оцінки наявності або відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджали або унеможливлювали виконання ним судового рішення

Зміст наведених норм указує, що правовий підхід щодо застосування положень частини другої статті 15 у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» у правовідносинах, що стосуються застосування до боржника заходів впливу необхідно формувати через призму оцінки змісту зобов`язальної частини виконавчого документа, яка повинна відповідати резолютивній частині судового рішення, та аналізу причин, з якими боржник пов`язує неможливість виконати судове рішення.

Це означає, що у разі, якщо резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, тобто коли вона є незрозумілою як для осіб, стосовно яких його ухвалено, так і для тих, хто здійснює його виконання, через що рішення суду неможливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання, рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу (у зв`язку з невиконанням ним цього рішення) у таких випадках є передчасним.

Водночас норми процесуального закону надають учасникам виконавчого провадження право звернутися до суду із заявою про роз`яснення такого рішення.

Верховний Суд в мотивувальній частині своєї постанов вказав наступне: Оскільки рішення суду щодо демонтажу об`єкта нерухомості має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом), враховуючи мету відповідного позову співвласниць спільного майна будинку, формулювання відповідного рішення суду першої інстанції у резолютивній частині слід змінити, а саме: за рахунок відповідача привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_5 і гараж, право власності на які було зареєстроване 30 жовтня 2019 року, до попереднього стану, тобто до розмірів, зазначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційної справи на вказаний будинок. Вказівки у рішенні суду на такі розміри достатньо для того, щоб його примусово виконати, враховуючи відповідну документацію. Рішення суду щодо демонтажу самочинно, тобто недобросовісно реконструйованої відповідачем квартири АДРЕСА_5 та гаража (приведення їх до попереднього стану, а саме до розмірів, визначених у реєстраційній справі цієї квартири й інвентаризаційної справи на вказаний будинок) спрямоване на здійснення контролю за використанням майна у загальних інтересах співвласників спільного майна будинку. Таке рішення дозволяє досягнути цієї мети та відновити баланс інтересів власників приміщень у будинку, зокрема інтересів позивачок і відповідача як співвласників спільного майна будинку.

Водночас, Верховний Суд у своїй постанові від 04.04.2024 по справі №560/17588/23, в якій аналізуються подібні правовідносини, зазначив наступне: відповідаючи на поставлене в касаційній скарзі питання Верховний Суд висновує, що боржником у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення зобов`язального характеру є особа, визначена у такому судовому рішенні, на яку покладено обов`язок особисто вчинити таку дію чи утриматися від її виконання.

У випадку, який розглядається у даній справі, правовідносини є подібними. Оскільки в даному випадку також, судом в своєму рішенні не визначено особу, на яку покладено обов`язок особисто вчинити таку дію чи утриматися від її виконання, а лише зазначено, що такі дії слід провести за рахунок ОСОБА_1 , тому у разі не вчинення останнім таких дій особисто, державним виконвцем слід вирішити питання про можливість виконання рішення суду без участі боржника, однак за його рахунок без застосування до боржника заходів впливу (у зв`язку з невиконанням ним цього рішення).

Крім цього, відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

На даному етапі виконавчого провадження, постанови державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень не порушують права заявника, а тому скарга в частині скасування зазначених постанов задоволенню не підлягає. При цьому слід зобов`язати державного виконавця привести зміст постанов про відкриття виконавчих проваджень у відповідність до змісту виконавчих документів.

На підставі викладеного, керуючись 451 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Скаргу задоволити частково.

Зобов`язати старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стасюк Наталію Святославівну або іншу уповноважену особу привести постанови про відкриття виконавчих проваджень від 13.11.2025 року ВП №79588891, ВП №79582917 у відповідність до виконавчих листів №463/5124/21.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду, через Личаківський районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.Й. Яворський