Справа № 303/4763/25
УХВАЛА

17 грудня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення батьківства,-

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення батьківства.

Ухвалою суду від 02.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче судове засідання призначено на 30.07.2025 року та за клопотанням відповідача відкладено на 24.09.2025 року.

Ухвалою суду від 24.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2025 року, відкладено на 27.11.2025 року та на 17.12.2025 року.

27.11.2025 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.11.2025 року). Клопотання обґрунтоване тим, що предметом доказування в цій справі є наявність чи відсутність кровного споріднення між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 та дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для спростування факту батьківства позивача необхідні спеціальні знання в сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. У зв`язку з цим просить призначити судову молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставити зазначені в клопотанні запитання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні клопотання про призначення експертизи підтримала, просила його задовольнити.

Представник позивач ОСОБА_1 , адвокат Герасько М.М., в судовому засіданні клопотання про призначення експертизи підтримав, просив його задовольнити. Пояснюючи суду причини подання такого клопотання до суду після закриття підготовчого провадження представник повідомив, що вважав відсутність відповідачів у підготовчому засіданні перешкодою для звернення до суду з таким клопотанням та неможливістю його розгляду судом.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просить провести розгляд справи без його участі.

Із врахуванням відсутності підстав для відкладення судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, в обсязі, необхідному для вирішення цього питання, суд робить висновок про таке.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Частиною 1 ст. 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Главою 3 розділу ІІІ ЦПК України законодавчо регламентовано вирішення окремих процесуальних питань на стадії підготовчого розгляду справи.

Зокрема, клопотання про проведення експертного дослідження в межах цивільної справи, вирішується на стадії підготовки справи до судового розгляду.

Саме в межах підготовчого засідання у відповідно до приписів п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, тощо.

В свою чергу, клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Герасько М.М., про призначення експертизи подано на стадії судового розгляду справи по суті, тобто після закінчення підготовчих дій по справі.

У зв`язку з цим враховує наступне.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно з поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Як вже було згадано, відповідно до ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста, вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно зі ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У цій справі підготовче провадження тривало з 02.07.2025 року до 24.09.2025 року.

До моменту постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження суд за участю позивача ОСОБА_1 та її представника, адвоката Герасько М.М., з`ясовував, чи повідомлено ними про всі обставини справи та чи надано докази на підтвердження обставин, на які посилається позивачка.

В свою чергу клопотання щодо проведення експертизи до закриття підготовчого провадження у належний процесуальний спосіб позивачем ОСОБА_1 та її представником, адвокатом Герасько М.М., заявлено не було.

Обґрунтування представника позивача, адвоката Герасько М.М., про причини подання такого клопотання до суду після закриття підготовчого провадження не ґрунтуються на нормах ЦПК України так як відсутність відповідачів у підготовчому засіданні жодним чином не перешкоджає можливості звернення до суду з таким клопотання та його розгляду судом. Інших причин не зазначено.

Більше того, подаючи до суду клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи сторона позивача не заявляла про поновлення процесуального строку, не ініціювала питання щодо можливості повернення суду до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Окремо суд звертає увагу на те, що окреслене в цій ухвалі клопотання заявлено стороною позивача, тобто стороною, що ініціювала судовий процес. Вже на стадії звернення до суду з позовною заявою, позивач в такій зазначає про те, що важливим у цій справі є саме висновок експерта, а також те, що буде заявлено клопотання про виклик свідків. Відтак сторона позивача вже на стадії звернення до суду усвідомлювала про необхідність та можливість звернення до суду з відповідними клопотаннями, чого в свою чергу зроблено не було.

У ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також суд звертається до практики Верховного Суду, зокрема, постанови від 02.10.2019 року у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання процесуальних документів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 року у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 року у справі № 913/317/18.

Таким чином обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до дій, що проводяться на стадії підготовчого провадження, з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій судового процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 року у справі № 910/7103/21. Та у постанові від 30.08.2023 року у справі № 910/10477/22

Слід також відзначити, що розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20).

Суд також вважає за необхідне у цій справі звернутися і до практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика ЄСПЛ також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі № 904/5995/16).

Національні суди повинні враховувати можливість заявника ефективно представляти себе у суді (рішення Європейського суду з прав людини від 07.05.2002 року у справі «Мак-Вікар проти Сполученого Королівства», заява № 46311/99, пункти 48-62; від 23.09.1998 року у справі «Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства», заява № 68416/01, пункт 61).

Держава не відповідальна за професійний юридичний захист особи у справі, незалежно від того, на яких умовах надається правова допомога - на умовах безкоштовної чи оплатної правової допомоги адвоката, крім особливих обставин (рішення ЄСПЛ від 30.03.1999 року у справі «Tuzinski проти Польщі», заява № 40140/98, умови визначення про неприйнятність).

В обов`язки держави також не входить забезпечення необхідного балансу між ефективним доступом до суду з одного боку, та незалежністю професії юриста з іншого (рішення ЄСПЛ від 22.03.2007 року у справі «Старощик проти Польщі», заява № 59519/00, пункт 135).

Відтак суд, з урахуванням висновків ЄСПЛ, зазначає, що суди не оцінюють професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду.

Схожий висновок зроблений Верховним Судом в ухвалі від 15.02.2023 року у справі № 554/4001/17.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю треба розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Зокрема, у п. 48 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У п. 45 рішення ЄСПЛ у справі «Pеrez de Rada Cavanilles v. Spain» (заява № 28090/95) зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що клопотання про призначення експертизи заявлено представником позивача після закриття підготовчого провадження у справі та без наявності поважних причин невчинення вказаної процесуальної дії у встановлений процесуальним законом строк суд вважає, що у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити.

Верховний Суд також погоджується з тим, що такого роду клопотання, як призначення експертизи у справі, за правилами ст. 189 ЦПК України, повинні бути заявлені на стадії підготовчого провадження (постанови Верховного Суду від 05.11.2025 року у справі № 757/17645/23-ц та від 12.11.2025 року у справі № 950/2731/21).

Керуючись ст.ст. 44, 103, 104, 127, 197, 209, 258-261 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Герасько Миколи Михайловича, про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала оформлена в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України (Ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання).

Суддя А.М.Заболотний