КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з внуком та участі у його вихованні,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким, враховуючи нову редакцію позовної заяви (т. 1, а.с. 99-101), просила суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_3 , 2021 року народження, визначивши наступний спосіб участі у спілкуванні з онуком: щовівторка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. та щосуботи з 10 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. за присутності опікуна ОСОБА_2 за адресою проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , а також з можливістю спільного відвідування культурно-розважальних заходів для дитини та інших заходів, спрямованих на її розвиток.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мамою ОСОБА_3 є донька позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи з 01.04.2017 (безстроково) та визнана рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.12.2012 у справі № 2607/8075/12 недієздатною, над нею встановлена опіка, а ОСОБА_1 призначено її опікуном.

08.07.2021 Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 452 ОСОБА_3 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Листом від 15.07.2021 ОСОБА_1 . Службою у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації було відмовлено у встановленні опіки над її онуком ОСОБА_3 з тих підстав, що вона вже є опікуном його матері ОСОБА_4 і спільне проживання у одній квартирі її онука та недієздатною доньки, над якою вона здійснює опіку, може негативно вплинути на здоров`я дитини, її фізичний, психічний та моральний стан дитини.

Листом від 03.09.2021 Службою у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації повідомлено позивачку, що її онук ОСОБА_3 поміщений до закладу для дітей-сиріт (с. Ворзель Бучанського району Київської області).

Із листування із Службою у справах дітей Солом`янського районної у м. Києві державної адміністрації, позивачці стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради від 19.08.2022 за № 5 відповідач ОСОБА_2 призначена опікуном ОСОБА_3

07.02.2023 позивачка зверталася з письмовими заявами до Служби у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням визначити їй графік спілкування з її онуком ОСОБА_3 у прийомній сім`ї та розкрити інформацію, у якій саме сім`ї перебуває її онук під опікою.

Листами від 09.02.2023, 16.02.2023 та від 22.02.2023 Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації повідомила позивачку, що її онук перебуває у іншій сім`ї, надавши копію рішення виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради від 19.08.2022 за № 5, відповідно до якого онук знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , та порадили звернутися до суду для усунення перешкод у спілкуванні із внуком.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що не існує жодних умов, які могли б усувати її від спілкування з її онуком, позивачка звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2025, враховуючи його зміст, позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено та встановлено наступні способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні із онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: шляхом проведення побачень із ним на нейтральній території в присутності опікуна або третіх осіб (представник служби у справах дітей, відділу соціального захисту) один раз на місяць, за умови попереднього узгодження місця і часу побачень з опікуном ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 209-213).

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступного змісту: визначити та встановити наступні способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення побачень щовівторка з 10:00 до 12:30 та щосуботи з 10:00 до 12:30 за присутності опікуна ОСОБА_2 за адресою проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , а також з можливістю спільного відвідування культурно-розважальних заходів для дитини та інших заходів, спрямованих на її розвиток.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції самостійно встановив порядок та способи участі у спілкуванні бабусі ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_3 шляхом побачення на нейтральній території в присутності опікуна або третіх осіб (представник служби у справах дітей, відділу соціального захисту) один раз на місяць та не врахував, що позивачка не заявляла даних вимог.

При цьому, відхиливши доводи позивачки з цього приводу, суд першої інстанції не навів належного обгрунтування відмови позивачу у спілкуванні з онуком: щовівторка з 10:00 до 12:30 та щосуботи з 10:00 до 12:30 за присутності опікуна ОСОБА_2 за адресою проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , а також з можливістю спільного відвідування культурно-розважальних заходів для дитини та інших заходів, спрямованих на її розвиток.

При цьому, будь-яких обставин, які б свідчили про негативні фактори у такому способі спілкування бабусі з онуком, не встановлено під час розгляду справи.

Натомість, спілкування позивачки з онуком є вкрай важливим для самої дитини та відповідає збереженню родинних зв`язків по лінії матері та буде сприяти повноцінному самоусвідомленню, духовного, морального і соціального розвитку дитини (т. 3, а.с. 1-4).

Позивачка у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мамою дитини є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом ІІ групи з 01.04.2017 р. (безстроково) та визнана рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.12.2012 р. недієздатною, а позивач є її опікуном.

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.07.2021 №452 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до Витягу з протоколу №14 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації від 15.07.2021 встановлено, що малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштувати до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького строком на 6 місяців.

Рішенням виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради від 19.08.2022 за №5 призначено гр. ОСОБА_2 опікуном малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з із заяви від 22.02.2023 на ім`я начальника Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від ОСОБА_2 , остання, як опікун ОСОБА_3 , не заперечує щодо зустрічей з бабусею, але оскільки дитина знаходиться на лікуванні, просить відтермінувати зустріч з бабусею до закінчення лікування (не раніше 1 квітня).

Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.12.2023 за №13, визнано за доцільне ОСОБА_1 приймати участь у вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом проведення побачень із ним на нейтральній території в присутності опікуна або третіх осіб (представник служби у справах дітей, відділу соціального захисту) один раз на місяць, за умови попереднього узгодження місця і часу побачень з опікуном ОСОБА_2 . Вказаний висновок затверджений на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 14.12.2023.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 20221 року у справі № 638/12278/15.

Як зазначив в своїй постанові Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року по справі № 208/4682/20 (провадження № 61-11294св22): "визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини".

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив із того, що баба має законне право на спілкування зі своїм онуком та на участь у його вихованні, оскільки інтересам дитини відповідає збереження родинних зв`язків, у тому числі з бабою по лінії матері, це буде сприяти повноцінному самоусвідомленню дитини та належному вихованню.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив з того, що при розгляді позовних вимог про визначення порядку участі баби у вихованні дитини та часу і способів їх спілкування є обов`язковим наявність письмового висновку органів опіки та піклування.

Отримавши висновок Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.12.2023 щодо вирішення спору про усунення перешкод позивачки у спілкуванні з онуком, суд першої інстанції, врахувавши вік та стан здоров`я дитини, її індивідуальні потреби в цьому віці для здорового розвитку, принцип розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, забезпечення найкращих інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами та необхідності виховання дитини в родинному колі, відчуття любові та турботи, в тому числі, від баби по лінії матері, дійшов правильного та обгрунтованого висновку щодо визначення графіку спілкування онука з бабою відповідно до вказаного висновку, а саме - шляхом проведення побачень із ним на нейтральній території в присутності опікуна або третіх осіб (представник служби у справах дітей, відділу соціального захисту) один раз на місяць, за умови попереднього узгодження місця і часу побачень з опікуном ОСОБА_2 .

Такий порядок максимально наближений до інтересів дитини, при цьому колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, ставлення до баби, остання не позбавлена у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні онука, що буде відповідати, насамперед, якнайкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, зазначаючи в оскаржуваному рішенні про повне задоволення позову, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивача просила встановити інший спосіб її участі у спілкуванні та вихованні дитини, аніж встановив суд, не можуть бути підставою для скасування рішення, адже зазначення судом такої інформації є нічим іншим як опискою, про виправлення якої відповідачка може звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції у порядку, визначеному ст. 269 ЦПК України.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачкою судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з внуком та участі у його вихованні - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова