Провадження № 6/638/603/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Семіряд І.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дінеро», боржник ОСОБА_1 , виконавець: Приватний виконавець Пашков Юрій Дмитрович про заміну сторони у виконавчого провадженні,-

встановив:

18.12.2025 до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла зазначена заява, в обґрунтування якої вказано, що на виконанні приватного виконавця Пашкова Ю.Д. перебуває виконавче провадження №68742752, відкрите на підставі виконавчого напису №46607, вчиненого приватним нотаріусом Бригіда В.О. про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дінеро». 03.04.2025 між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ТОВ «Дінеро» укладено договір факторингу. У зв`язку з чим заявник просить замінити вибулого стягувача ТОВ «Дінеро» на правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Суддя, дослідивши матеріали заяви приходить до наступного:

Відповідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21, оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 викладено правову позицію: «оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства».

За правилами частини 2 ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) викладено наступний правовий висновок: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову ОСОБА_1 є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі та її підсудність Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, що узгоджується з правилами ЦПК України. Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, а тому оскаржувані судові рішення в частині визначення правил територіальної підсудності позову ОСОБА_1 ухвалені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими. Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм цивільного процесуального законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» та зводяться до незгоди заявника з підставними висновками судів».

Тобто, місцем виконання виконавчих документів є місце провадження дій з їх примусового виконання.

Отже, місце виконання виконавчого документа є місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

З наданої заяви вбачається, що боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру №2155940 від 19.12.2025 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначена адреса за адміністративно- територіальним поділом відноситься до Немишлянського району м. Харкова.

Відомостей про місцезнаходження майна ОСОБА_1 або її роботи на території Шевченківського району м. Харкова, які входять до поняття «місце виконання рішення», матеріали заяви не містять.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 31 ЦПК України, дану заяву необхідно передати за підсудністю до Немишлянського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч.1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 30, 31,32 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дінеро», боржник ОСОБА_1 , виконавець: Приватний виконавець Пашков Юрій Дмитрович про заміну сторони у виконавчого провадженні і-передати на розгляд до Немишлянського районного суду м. Харкова.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: Семіряд І.В.