ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9855/25 Справа № 243/4243/25 Суддя у 1-й інстанції - Пронін С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В, Пищиди М.М.,

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що її матір перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійному фонді України в Донецькій області. Зазначає, що 14.03.2023 року Голосіївським УП ГУ НП було зареєстровано в інформаційно телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Голосіївське управління поліції ГУНП В м. Києві за № 8794 заяву ОСОБА_1 про те, що з 03.03.2023 був втрачений зв`язок з мамою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Алупка Автономної Республіки Крим, померлою, днем смерті вважати день набрання законної сили даного рішення суду, тобто 30.07.2024 року. В подальшому позивачка звернулась до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області для отримання допомоги на поховання, а також їй було рекомендовано звернутись із заявою про отримання недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 . 03.02.2025 року Маловацькою Н.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Петрик І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за № 30, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка визнана померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її донька ОСОБА_1 .. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з грошових коштів в розмірі 151 332 грн 66 коп. 14.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) із заявою № 2763 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_2 30.04.2025 ГУ ПФУ в Донецькій області листом про надання інформації № 0500-0202-8/42078 повідомило, що Головним управлінням опрацьовано заяву ОСОБА_1 від 14.02.2025 № 2763 про виплату недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 . За результатами розгляду документів, долучених до заяви від 14.02.2025 рішенням Головного управління від 03.04.2025 №88 ОСОБА_1 відмовлено у оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії. З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення, яким стягнути Головного управління пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у сумі 151 332,66 грн, що входить до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 52/2024 від 03.02.2025, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А., судовий збір у розмірі 1 513,33 грн та витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 42 080 грн. (а.с.1-11).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у сумі 151 332,66 грн (сто п`ятдесят одна тисяча триста тридцять дві гривень 66 копійок).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір у сумі 1513,33 (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень 33 копійки), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 141-151).

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с. 154-159).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із наданих суду доказів ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 від 05.04.1959 року, серія НОМЕР_1 та свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_2 .

14.03.2023 року Голосіївським УП ГУ НП було зареєстровано в інформаційно телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Голосіївське управління поліції ГУНП В м. Києві за № 8794 заяву ОСОБА_1 про те, що з 03.03.2023 був втрачений зв`язок з мамою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , про підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку № 8794 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію).

Як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 14.03.2023 зареєстровано кримінальне провадження №0000718 за ч.1 ст.115 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі № 752/7014/23 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факту смерті було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.10.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі № 752/7014/23 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.04.2023 року залишено без змін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/5027/24 від 27.06.2024 заяву ОСОБА_1 про визнання особи померлою задоволено, оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Алупка Автономної Республіки Крим, померлою. Вирішено днем смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Алупка Автономної Республіки Крим, громадянки України, вважати день набрання законної сили даного рішення суду, а саме 30.07.2024(день набуття законної сили).

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2024 Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30.10.2024 складено актовий запис № 33 та зареєстровано смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 .

Відповідно до Довідки, виданої відділом обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0216-8/111861 від 20.11.2024 року сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 по 31.07.2024 складає 151 332 грн 66 коп.

03.02.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за № 30, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка визнана померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з грошових коштів в розмірі 151 332 грн 66 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки за життя мати позивачки недоотримала пенсію у розмірі 151 332 грн 66 коп, яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємицею та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому позивач, як спадкоємець, набув право на отримання невиплаченої пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, частиною 1 статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається із частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України, свідчить про те, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1227 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Частиною 1 статті 52 вказаного вище Закону передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Як вбачається із частини 3 статті 52 вказаного вище Закону, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Частиною 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Право на спадщину позивачці підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в даній справі.

Частиною 1 статті 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів наголошує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю ОСОБА_2 суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Що стосується стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 20 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2025 року між Адвокатським об`єднанням «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 81/2025. Того ж дня між АО «Грейсерс» та адвокатом Івіною М.Ю. укладено договір про співробітництво (залучення адвоката), за умовами якого адвокат Івіна М.Ю. на умовах співпраці з адвокатським об`єднанням надає правничу допомогу ОСОБА_1 01.04.2025 року між АО «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги № 81/2025 від 01.04.2025 року (надалі по тексту Додаткова угода), якою визначено строки, вартість, порядок оплати та розмір гонорару АО «Грейсерс» за надання правничої допомоги під час розгляду в Слов`янському міськрайонному суді Донецької області позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом (справа № 243/4243/25). Відповідно до п.2 Додаткової угоди Сторони домовились, що до послуг з надання правничих послуг застосовується погодинна ставка яка становить 2 500,00 грн за одну годину роботи адвоката АО «ГРЕЙСЕРС». Пунктом 3 Додаткової угоди Сторони домовились, що сплата гонорару оплачується Клієнтом після досягнення позитивного результату у надані правничої допомоги, передбаченої в п.1 Додаткової угоди, а саме після отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .. Наразі ОСОБА_1 було надано послуг з правничої допомоги на суму 42 080 грн: · Виготовлення адвокатських запитів до Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 5 000,00 грн; · Оформлення конвертів, направлення адвокатських запитів до Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 625,00 грн; · Виготовлення адвокатського запиту до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 2 500,00 грн; аналіз законодавства та норм, на які посилається Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у рішенні про відмову, відомостей, які надані нотаріусом. Пошук судової практики. · Написання та виготовлення скарги до ПФУ 5 000,00 грн; · Подання скарги до ПФУ 625,00 грн; Написання позовної заяви, аналіз документів та судової практики, підготовка додатків до позовної заяви 12 500,00 грн; · Подача позовної заяви до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через Електронний Суд 625,00 грн; · Ознайомлення та вивчення отриманого відзиву на позовну заяву 2 500,00 грн; · Підготовка клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 2 500,00 грн; · Написання відповіді на відзив 6 250,00 грн; · Подання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 625,00 грн; · Подання до суду відповіді на відзив, з направленням його стороні відповідача 625,00 грн. На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи №243/4243/25 долучено копії: Договору про надання правничої допомоги № 81/2025 від 01.04.2025; Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 81/2025 від 01.04.2025; Договору про співробітництво (залучення адвоката) від 01.04.2025; акту виконаних робіт № INV-000306 від 18.05.2025 року, акт виконаних робіт № INV-000283 від 01.05.2025 року.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19).

Судом першої інстанції враховані положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що вимоги апеляційної скарги щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Місцевий суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов до обґрунтованого висновку, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію значимості таких дій у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій областіна користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому, доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Щодо витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

До суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від ОСОБА_1 в якому вона просить суд стягнути 20 000 грн. в рахунок судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачки ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Івіна М.Ю., яка діє на підставі ордеру № 2016130 серії АІ від 02 жовтня 2025 року. До клопотання про долучення доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу долучено акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № б/н від 06.10.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 81/2025 від 01.04.2025 від 06 жовтня 2025 року, в якому визначено, що адвокатом затрачено 8 годин на правничу допомогу, вартістю 20 000 грн.

Враховуючи фактично виконану адвокатом позивачки роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 5 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Судді: