Справа № 339/436/25
Провадження № 2/339/284/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2025 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,

за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») Столітній М.М. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1433796 від 10.02.2024 в загальному розмірі 68 750 грн; 2422.40 грн сплаченого позивачем судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 10.02.2024 між ТОВ «Слон Кредит» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір №1433796 про надання споживчого кредиту (надалі договір). Відповідно до умов договору первісний кредитор зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 7000 грн строком на 359 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки за договором. ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за договором № 1433796 від 10.02.2024 виконало в повному обсязі шляхом перерахування ТОВ «Пейтек» на платіжну карту клієнта кредитних коштів у розмірі 7000 грн на карту, маска карти НОМЕР_1 , що була вказана відповідачем у договорі. Однак відповідач взятих на себе зобов`язань за договором належним чином не виконав.

27.06.2025 ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» уклали договір факторингу № 27062025, за яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту 1433796 від 10.02.2024 до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 68 750 грн, а саме: сума кредиту 7000 грн, сума процентів за користування кредитом 58 250 грн, штрафні санкції 3500 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою судді від 25 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; також задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Витребувані документи надійшли на адресу суду 05.12.2025.

05 грудня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Юхмана Я.В. надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач не погоджується з розміром заявлених вимог, оскільки позивачем нараховано проценти з порушенням вимог законодавства щодо обмеження максимальної процентної ставки та порядку нарахування платежів за користування кредитом. Встановлена договором відсоткова ставка 2,5% в день не відповідає умовам чинного законодавства. Відповідач, укладаючи договір, не мав спеціальних знань у сфері фінансового законодавства та покладався на сумлінність дій позивача. Процес укладення договору відбувався дистанційно через мобільний телефон у спрощеному форматі, що не забезпечувало реальної можливості уважно проаналізувати всі істотні умови, зокрема розмір процентної ставки, розмір якої є завищеним та суперечить законодавству. Позивач при укладенні договору не повідомив про законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки. Кредитор вимагає до сплати суму, яка є явно непропорційною, свідчить про економічну необґрунтованість таких нарахувань, які суперечать принципам розумності та справедливості. Умова договору щодо встановленої денної процентної ставки у 2,5 % в день та 1,875 % в день у порядку ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» є нікчемною, максимальна процентна ставка не може перевищувати 1 %, як це імперативно визначено вказаним Законом. Отже сума боргу за процентами становить 22130 грн ((70 грн х 359 днів) 3000 грн, що були сплачені відповідачем добровільно).

Також представник відповідача зазначив про безпідставність і необґрунтованість вимог в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 3500 грн. З повідомлення про відступлення права грошової вимоги вбачається, що вказана сума це заборгованість зі сплати пені, нарахованої клієнтом за порушення терміну здійснення платежів за Кредитним Договором, однак розрахунку даної заборгованості немає. Крім цього, неустойка (штраф, пеня) не підлягає стягненню на підставі Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Щодо розміру судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн представник відповідача вважає, що такий розмір є завищеним і непропорційним до предмета спору та його складності.

З урахуванням наведеного, представник відповідача просить відмовити в задоволені позовної вимоги щодо стягнення процентів в розмірі 36 120 грн (58250-22130) і штрафних санкцій у розмірі 3500 грн.

Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року розгляд справи відкладено на 18 грудня 2025 року.

10 грудня 2025 року від представника позивача Столітнього М.М. надійшла відповідь на відзив, у якому представник не погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Представник позивача навів у відповіді на відзив обставини, що зазначені в позовній заяві, щодо підтвердження факту укладення в електронній формі кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, узгодження між сторонами договору всіх істотних умов та правомірності нарахування вказаної в позові суми боргу відповідача. Також наведено обставини передачі позивачеві права вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на сьогоднішній день ні кредитний договір, ні будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісними. Отже, відповідачу в даному випадку нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Таким чином, факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні 18.12.2025 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Юхман Я.В. надав пояснення, що відповідають змісту відзиву на позов, позовні вимоги визнав частково, зокрема, не заперечив проти стягнення з відповідача 7000 грн отриманих ним кредитних коштів (тіла кредиту), а також процентів, обрахованих з розміру 1%, з підстав, наведених у відзиві. Просив відмовити в позові в частині стягнення решти нарахованих процентів в розмірі 36 120 грн (58250-22130), штрафних санкцій у розмірі 3500 грн. Крім цього, просив стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув, у позовній заяві та відповіді на відзив міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання 22.12.2025 відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Юхман Я.В. не прибули. Адвокат Юхман Я.В. направив до суду клопотання про розгляд справи 22.12.2025 у його та відповідача відсутності, просить відмовити в задоволенні позову щодо стягнення процентів в розмірі 36050 грн та штрафних санкцій у розмірі 3500 грн, здійснити розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 22.12.2025 не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У ч.2 ст.639 ЦК України визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Положеннями ст.3 даного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частин 3, 6, 8 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до змісту ч.7 ст.11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України, іншими актами законодавства.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції: якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд установив, що 10.02.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 (споживач) укладено Договір № 1433796 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» (кредитний договір). Додатком №1 до цього договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.77-81).

Договір укладено з використанням інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит», (доступ до якої забезпечено споживачу через вебсайт), дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», що відповідає п.1.1 кредитного договору. Зазначений договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором10.02.2024 (а.с.81).

Відповідно до п.1.2-п.1.4 вказаного договору, на умовах, встановлених Договором, ТОВ «Слон Кредит» надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7000 гривень. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Положеннями п.1.5 Договору встановлений тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; знижена процентна ставка 1,875% в день, якщо споживач до 11.03.2024 або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6 кредитного договору). Згідно з п. 1.7.1 кредитного договору денна процентна ставка на дату кладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,50% в день.

Кошти кредиту надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 (п.2.1 Кредитного договору).

Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 10.02.2024, перед укладенням договору відповідач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації (а.с.84).

ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек» №0 про успішність транзакції грошових коштів на картку № НОМЕР_1 на суму 7000 грн (а.с.34-36; 92). Саме такий номер картки було вказано позичальником (відповідачем) у кредитному договорі від 10.02.2024 (а.с.19).

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 1433796 від 10.02.2024 первісним кредитором нараховано заборгованість за кредитним договором станом на 04.02.2025 у загальному розмірі 68 750 грн, з яких: 7000 грн - заборгованість за кредитом; 58250 грн - заборгованість за відсотками, штрафні санкції у розмірі 3500 грн (а.с.87).

Вказану заборгованість нараховано в межах строку кредитування (до 04.02.2025).

У судовому засіданні представник відповідача визнав обставину щодо укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору № 1433796 та перерахування від первісного кредитора ТОВ «Слон Кредит» коштів в сумі 7 000 грн за цим договором і зарахування цих коштів 10.02.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 , що належить відповідачеві.

Також представник відповідача в судовому засіданні визнав факт невиконання відповідачем умов кредитного договору, зокрема, щодо неповернення основного боргу (тіла кредиту) та процентів за користування кредитними коштами, оспорюючи правомірність нарахування розміру боргу за відсотками, нарахованими за ставкою, що більша 1%, та заперечуючи проти стягнення нарахованого штрафу.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та стягнення заборгованості в примусовому порядку на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора.

Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

27.06.2025 між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (фактор) та ТОВ «Слон Кредит» (клієнт) укладено договір факторингу № 27062025, за умовами якого клієнт відступає факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги, сума грошових вимог зазначені в Реєстрі боржників згідно додатку №1. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників (п.1.1, 1.2 договору факторингу) (а.с.37-40).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025, підписаного сторонами договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (Фактор)набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 1433796 від 10.02.2024 (а.с.89-91).

Таким чином, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за вищезазначеним договором № 1433796 від 10.02.2024. Суд також бере до уваги, що факт переуступки права вимоги не оспорюється представником відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, у результаті чого в нього виникла заборгованість.

Наданим позивачем розрахунком за договором також підтверджується, що з моменту набуття позивачем права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 1433796 від 10.02.2024заборгованість обліковувалась у розмірі, визначеному на момент укладення договору факторингу і додаткові нарахування позивачем не проводились.

З розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, вбачається також, що відповідач не здійснив часткової оплати щодо повернення тіла кредиту, що не заперечив у судовому засіданні 18.12.2025 представник відповідача. Відтаксуд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 58 250 грн, суд зазначає наступне.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за договором № 1433796 про надання споживчого кредиту від 10.02.2024 здійснювалось первісним кредитором за період з 10.02.2024 по 04.02.2025 включно із застосуванням процентної ставки в розмірі 2,5 % в день.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, у яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».

Так, Законом України №3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Зокрема, Законом №3498-IX Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону (тобто весь обсяг змін, що вносяться Законом № 3498-IX до Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір № 1433796 про надання споживчого кредиту від 10.02.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак положення вказаного Закону застосовуються до цього кредитного договору.

Нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22.04.2024, 1,5% - до 20.08.2024, а починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, умови укладеного між сторонами договору (п.1.7), якими передбачено встановлення денної процентної ставки 2,50%, знижена 2,45%, відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.

Кредитний договір було укладено 10.02.2024, тобто після 48 днів з дня набрання вказаним вище Законом чинності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягав до стягнення з відповідача за договором № 1433796 про надання споживчого кредиту від 10.02.2024 становив: 31745 грн, з яких: 7560 грн - проценти за період з 10.02.2024 по 22.04.2024 (7000 грн тіло кредиту х 2,5 % х 72 дні), 12495 грн - проценти за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (7000 грн тіло кредиту х 1,5 % х 120 днів), 11690 грн - проценти за період з 21.08.2024 по 04.02.2025 (7000 грн тіло кредиту х 1 % х 168 днів).

При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснив частковий платіж на погашення заборгованості. Зокрема, 26.04.2024 вніс суму коштів у розмірі 3000 грн, чим частково погасив проценти за користування кредитними коштами на день сплати.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором, зокрема, по тілу кредиту в розмірі 7000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 28745 грн (31745 - 3000 раніше сплачених відповідачем відсотків), всього 35745 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підстави для стягнення з відповідача решти 29505 грн нарахованих відсотків відсутні, оскільки такі нараховані первісним кредитором понад гранично допустимі законом ставки, з порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування». У цій частині вимоги позивача не ґрунтуються на законі й не підлягають задоволенню. Нарахування процентів за договором споживчого кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509, частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за штрафом у розмірі 3500 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення 3500 грн штрафу за кредитним договором є безпідставними у зв`язку зі звільненням позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу (неустойки) у період дії воєнного стану, та задоволенню не підлягають.

Відтак, оскільки позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Ч.1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 -ч.6 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначив, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч.4 ст.137 ЦПК України.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» заява №58442/00 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи представник позивача надав: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 між позивачем та адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 54-56, 59); заявку №12046 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с.73-74); ордер на надання правничої допомоги (а.с.82); рахунок на оплату №12046-19/11-2025 від 19.11.2025 (а.с.86); акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 з описом наданих послуг за договором про надання правової допомоги на загальну суму 10 000 грн. Зокрема, загальну кількість витраченого часу правничої допомоги адвоката в рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №1433796 від 10.02.2024 адвокат визначив у 12 годин (а.с.88).

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою, належить до категорій справ, що розглядаються у спрощеному провадженні через її малозначність.

Оцінюючи співмірність цих витрат суд зазначає, що в детальному описі наданих послуг не розкритий зміст такої послуги, як усна первинна консультація, письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку, адже будь-яких доказів фактичного надання таких послуг позивач до суду не надав.

Крім того, суд враховує, що позивач є фінансовою установою, а примусове стягнення заборгованості, яка була ним викуплена за договором факторингу, є його основною господарською діяльністю.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи аргументи представника позивача щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг й виконаних робіт, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача в судових засіданнях, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відтак, з урахуванням обсягу виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що є співмірним з обсягом наданих послуг (дослідження документів, аналіз фактичних обставин справи, аналіз законодавства та судової практики, самостійне отримання письмових доказів (складення адвокатського запиту до банку), складання позовної заяви, відповіді на відзив та направлення їх з додатками до суду).

Оскільки суд задовольнив позов частково (в сумі 35745 грн, що становить 51,99% від суми заявлених вимог), то витрати позивача на правничу допомогу слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 2599,5 грн (5000х51,99%).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Юхман Я.В. заявив про попередній розрахунок судових витрат в сумі 9000 грн. У подальшому на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи представник відповідача надав копії: акту прийому-передачі наданих послуг по договору №28/11-2025 від 28.11.2025, відповідно до якого вартість представництва та захисту інтересів відповідача становить 6000 грн; акту прийому-передачі наданих послуг по договору №28/11-2025 від 11.12.2025, відповідно до якого вартість представництва та захисту інтересів відповідача становить 3000 грн; договору №28/11-2025 про надання правової допомоги, укладеного між відповідачем та адвокатом Юхманом Я.В.; платіжних інструкцій від 05.12.2025 та від 08.12.2025 на загальну суму 6 тис грн; рахунків на оплату від 01.12.2025 та від 11.12.2025 на загальну суму 9 тис грн (а.с.130-136).

Відповідно до детального опису, адвокатом було надано такі види робіт/послуг: аналіз наданих документів та судової практики, визначення позиції у справі 3,5 год вартість 3500 грн; підготовка та відправлення відзиву 2,5 год вартість 2500 грн; аналіз відповіді на відзив, визначення позиції 1 год вартість 1000 грн; участь в судових засіданнях 2 год вартість 2000 грн.

Позивач не скористався наданим йому процесуальним правом та не подав заперечення щодо заявленого розміру витрат відповідача на правничу допомогу.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат за участь в судовому засіданні є завищеним та неспівмірним з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи, оскільки судове засідання 18 грудня 2025 року тривало 36 хв, а не 2 години, як вказано в описі виконаних адвокатом робіт. Отже вимоги щодо відшкодування витрат за участь в судовому засіданні підлягають до часткового задоволення на суму 600 гривень (пропорційно до фактичної участі в судовому засіданні), а заявлені витрати за участь в судовому засіданні на 1400 грн (2000 600 грн) є недоведеними.

Суд вважає, що інші заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу відповідають критеріям, передбаченим статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 Цивільно процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (48,01%), а саме в розмірі 3648,76 грн ((9000-1400)х48,01 %).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 1259,47 грн (35745 грн х 2422,40 грн / 68750 грн).

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №1433796 від 10.02.2024 в загальному розмірі 35745 (тридцять п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1259 гривень 47 копійок та 2599 гривень 50 копійок витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 3648 гривень 76 копійок витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», місцезнаходження: 03150 м.Київ, вул.Загородня, буд.15, офіс 118/2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44559822;

відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя М.П.Кілик