ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 214/4545/21

провадження № 61-11903св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Криворізька міська рада Дніпропетровської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Меньшикова Кристина Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та вимог заяви

У квітні 2025 року Криворізька міська рада Дніпропетровської області звернулась до суду із заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Меньшикова К. О., про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, шляхом заборони ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо об`єкта незавершеного будівництва - будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. «А» - сторожка загальною площею 7,3 кв. м; поз. № 1 - огорожа, за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_2 , у тому числі укладати договори та інші правочини щодо нього; - суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. «А» - сторожка загальною площею 7,3 кв. м; поз. № 1 - огорожа, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та будь-які інші об`єкти нерухомого майна, розташоване на земельній ділянці площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Заяву обґрунтувала тим, щов провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває справа № 214/4545/21 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності. Необхідність звернення з цією позовною заявою викликана порушенням прав та законних інтересів територіальної громади м. Кривого Рогу, як власника земель комунальної власності, в інтересах якої вона діє щодо користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, яка знаходиться на АДРЕСА_2 , у зв`язку з укладенням договорів дарування, які суперечать нормам законодавства України, та проведенням незаконної державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , а надалі - за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Переконувала, що протиправні спільні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І. М. (далі - державний реєстратор ДОФ КП «Центр державної реєстрації» Колесник І. М .) щодо набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва, подальшого його відчуження та проведення реєстраційних дій, були вчинені виключно з метою приховати такі незаконні дії та у будь-який спосіб уникнути виконання ОСОБА_3 договірних зобов`язань щодо повернення орендованої земельної ділянки її законному власнику - територіальній громаді м. Кривого Рогу, після закінчення строку дії договору оренди, за рахунок відчужуваного майна.

Зазначала, що укладення фіктивних договорів дарування від 18 серпня 2018 року № 1204 і від 20 серпня 2018 року № 1208 та проведення незаконної державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, розміщене на земельній ділянці, кадастровий номер :06:134:0057, спрямоване на перешкоджання відновленню у господарських справах № 904/5875/15 та № 904/6381/17 порушених прав і законних інтересів територіальної громади м. Кривого Рогу, в інтересах якої вона діє, щодо користування і розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, шляхом повернення її орендодавцю за актом приймання-передачі (повернення) після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, та усунення перешкод у користуванні нею шляхом знесення за рахунок фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 всіх збудованих споруд та огорож.

Наголошувала на тому, що фактично ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , під час укладення договорів дарування, не мали наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, а їхні дії були направлені лише на фіктивний перехід права власності на незавершене будівництво до близького родича з метою унеможливити повернення власнику наданої ним в оренду земельної ділянки, зважаючи на розміщення на ній нібито об`єкта нерухомості приватної форми власності, який в дійсності є тимчасовою спорудою - автостоянкою.

Також наголошувала на тому, що для проведення державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що розміщене на земельній ділянці, кадастровий номер :06:134:0057, ОСОБА_3 зловмисно надав документи, які не є правовстановлюючими та не могли слугувати підставою для державної реєстрації, а державним реєстратором ДОФ КП «Центр державної реєстрації» Колесник І. М. безпідставно, в порушення вимог статей 3, 5, 10, 18, 271 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, було прийнято рішення від 17 серпня 2018 року № 42591247 та проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на вказаний об`єкт і тим самим протиправно віднесено тимчасову споруду автостоянки до об`єктів нерухомого майна.

Крім того, вказувала на те, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, яка розташована на АДРЕСА_2 , розміщено об`єкт незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. «А» - сторожка загальною площею 7,3 кв. м; поз. № 1 - огорожа, право власності на яке протягом декількох днів серпня 2018 року було неправомірно набуто ОСОБА_3 , та з метою приховати такі незаконні дії протиправно відчужено спочатку ОСОБА_2 , а потім - ОСОБА_1 . А відтак, зважаючи на неодноразове протиправне й незаконне вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту - незавершеного будівництва - будівель та споруд автостоянки, розташованого на земельній ділянці, кадастровий номер :06:134:0057, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 24 березня 2021 року № 1091/5, а також враховуючи зловмисну поведінку відповідачів, котрі шляхом укладення фіктивних договорів дарування, безпідставно набули права власності на об`єкт незавершеного будівництва, наявні обґрунтовані підстави вважати, що: ОСОБА_1 та іншими особами можуть бути вжиті заходи щодо відчуження спірного об`єкта незавершеного будівництва, в тому числі шляхом укладення удаваних правочинів, з метою приховати незаконність проведених реєстраційних дій та ускладнити судовий захист прав територіальної громади міста Кривого Рогу в її особі; суб`єктами державної реєстрації можуть будуть вчинені дії щодо протиправної державної реєстрації права власності на незавершене будівництво - будівель і споруд автостоянки або на інші неіснуючі споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, яка знаходиться на АДРЕСА_2 , що в свою чергу унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у складі судді Малаховської І. Б. заяву Криворізької міської ради Дніпропетровської області задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження об`єкта незавершеного будівництва - будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. «А» - сторожка загальною площею 7,3 кв. м; поз. № 1 - огорожа, за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_2 , з правом користування ним.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки предметом позову є визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянкою площею 0,2912 га, кадастровий номер :06:134:0057, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , і між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, то з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін є підстави для забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження об`єкта незавершеного будівництва - будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. «А»- сторожка загальною площею 7,3 кв. м; поз. № 1 - огорожа, за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,2912 га, кадастровий номером :06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та передаючи справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції розглянув заяву позивача про забезпечення позову без належного підтвердження сплати заявником судового збору саме за подання 08 квітня 2025 року заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У вересні 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Як на підставу касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (частина друга статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції

- всупереч положенням ЦПК України скасував ухвалу суду першої інстанції, яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі, з передачею такої справи на новий розгляд до суду першої інстанції;

- не звернув увагу на те, що згідно з пунктом 10 статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без дотримання вимог статті 151 цього Кодексу, а також в разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу;

- безпідставно послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 234/604/16-ц;

- не врахував, що 11 квітня 2025 року заявником було подано до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» письмові заперечення на заяву Криворізької міської ради від 08 квітня 2025 року про забезпечення позову, в яких додатково було викладено клопотання про вирішення питання про забезпечення позову за участю сторін та їх викликом у судове засідання;

- проігнорував клопотання заявника про витребування із суду першої інстанції всіх матеріалів справи для розгляду його апеляційної скарги тощо.

Також у касаційній скарзі заявник виклав клопотання про розгляд справи із викликом та за участю сторін справи у судовому засіданні.

Станом момент розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме надання доказів сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано із Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали справи № 214/4545/21; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У листопаді 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року справу № 214/4545/21 призначено до судового розгляду колегією суддів у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи із викликом та за участю сторін у судовому засіданні відмовлено.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (див. § 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Diya 97 v. Ukraine», заява № 19164/04).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 521/8746/18 провадження 61-6960св19 вказано про те, що «суд апеляційної інстанції має право скасовувати лише ті ухвали, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. Ухвала щодо забезпечення позову подальшому провадженню у справі не перешкоджає. Таким чином, апеляційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, порушив вимоги статті 374 ЦПК України, а тому постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19) не відступлено від правового висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 521/8746/18 (провадження 61-6960св19) та зазначено, що «апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі».

Тобто, суд апеляційної інстанції не має повноважень на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду, зокрема заяви про забезпечення позову, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі положень пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, оскільки така ухвала не є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

У справі, що переглядається, ухвалою суду першої інстанції задоволено частково заяву Криворізької міської ради Дніпропетровської областіпро забезпечення позову.

Апеляційний суд при скасуванні цієї ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та поверненні справи до суду першої інстанції для вирішення заяви відповідно до ЦПК України вважав, що суд першої інстанції розглянув заяву позивача про забезпечення позову без належного підтвердження сплати судового збору саме за подання 08 квітня 2025 року заяви про забезпечення позову.

Однак апеляційний суд не врахував, що суд апеляційної інстанції не має повноважень на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду, зокрема заяви про забезпечення позову, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі положень пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, оскільки така ухвала не є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі;

Також апеляційний суд проігнорував, що у разі встановлення наявності підстав для скасування судового рішення (ухвали) суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України скасовує ухвалу повністю чи частково і ухвалює у відповідній частині нове судове рішення або змінює ухвалу.

Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на те, що відповідно до частини десятої статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а не вирішив питання по суті.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За змістом частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Таким чином, оскільки апеляційний суд у цій справі допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то оскаржуване судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене у цій постанові, надати комплексну оцінку наявним у справі доказам; проаналізувати всі доводи, заперечення сторін; ухвалити законне і справедливе судове рішення про перегляд по суті ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник Судді:І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк