КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/8543/25

11 грудня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Тіткової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченої надбавки за вислугу років за період із лютого по листопада 2023 року та з січня по грудень 2024 року в сумі 105 122,39 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона працює на посаді фельдшера-лаборанта у відділі експрес лабораторія КДЛ у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

На підприємстві існує діючий Колективний договір від 17 травня 2022 року, укладений між керівництвом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» та діючими на підприємстві профспілками, зареєстрований в Білоцерківській міській раді за № 18 від 26 травня 2022 року.

Додатком 4 до Колективного договору є положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

Пунктом 2.16. додатку 4 встановлено надбавки: за вислугу років медичним і фармацевтичним працівникам у розмірі: 10% посадового окладу - при стажі понад 3 роки; 20% посадового окладу - при стажі роботи понад 10 років; 30% посадового окладу - при стажі роботи понад 20 років, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1418.

Водночас, відповідач зупинив виплату надбавки за вислугу років, а тому за період роботи з лютого по листопад 2023 року та з січня по грудень 2024 року їй було нараховано та виплачено заробітну плату без відповідної надбавки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 мала вислугу років понад 20 років, а отже мала право на виплату надбавки за вислугу років щомісячно у розмірі 30% від посадового окладу, однак відповідач у період з лютого по листопад 2023 року, а також з січня по грудень 2024 року включно таку надбавку не виплачував, що вбачається з наявних у справі розрахункових листків. Загальний розмір невиплаченої набавки за вислугу років за спірний період становить 104 612,85 грн.

Разом із тим, звернувшись до суду в червні 2025 року з позовом про стягнення надбавки за вислугу років за період роботи з лютого по листопад 2023 року та з січня по грудень 2024 року, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України пропустила (тримісячний) строк звернення до суду з позовом для вирішення трудового спору, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 1 статті 233 КЗпП України та відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до цієї норми, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З цього приводу заявник зазначає, що про порушення своїх трудових прав їй стало відомо після отримання у квітні 2025 року інформації від Державної служби України з питань праці про порушення керівником відповідача ОСОБА_2 вимог трудового законодавства в частині не виплати заробітної плати, а саме надбавки за вислугу років.

У свою чергу, заявник звертає увагу, що невиплата належних працівникові сум не є одноразовим порушенням, а має характер триваючого. Оскільки роботодавець не провів з позивачем остаточного розрахунку, правопорушення триває дотепер, отже строк звернення до суду не може вважатися пропущеним.

У жовтні 2025 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання з`явився представник відповідача Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» адвокат Овчаренко Д.К., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, 08 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 10.08.1992 року розпочала свою трудову діяльність, прийнята на посаду фельдшера-лаборанта, в подальшому звільнялася, переводилася і на даний час працює на посаді фельдшер-лаборант у відділі експрес діагностики клініко-діагностичної лабораторії ( Наказ № 210-к від 30.07.2012 ) Білоцерківської міської лікарні № 1, яка перейменована в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

На даному підприємстві існує Колективний договір від 17 травня 2022 року, укладений між керівництвом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» та трудовим колективом підприємства, зареєстрований в Білоцерківській міській раді 26 травня 2022 року за № 18.

Додатком 4 до Колективного договору є положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

Згідно з пунктом 2.16. додатку 4 на підприємстві встановлені надбавки за вислугу років медичним і фармацевтичним працівникам у розмірі:

10% посадового окладу - при стажі понад 3 роки;

20% посадового окладу - при стажі роботи понад 10 років;

30% посадового окладу - при стажі роботи понад 20 років.

Наказами КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 21.02.2023 року № 93 та від 15.01.2024 № 62 призупинено нарахування і виплату доплат до заробітної плати працівників з 01.02.2023 року та з 01.01.2024 року. Так, згідно з наказами зупинено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу; доплату за вислугу років медичним працівникам; доплату працівникам ( у т. ч. молодшим медичним сестрам ), які використовують в роботі дезінфікуючи засоби.

Підставою призупинення таких виплат вказано фінансові труднощі підприємства.

Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків по заробітній платі ОСОБА_1 , останній за період з лютого по листопад 2023 року та з січня по грудень 2024 року нараховано заробітну плату, в тому числі надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу, однак вказану надбавку не виплачено.

Наведене не спростовано відповідачем, а навпаки підтверджено в судовому засіданні під час розгляду справи.

Отже, за спірний період позивачу дійсно не було виплачено надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу і така сума складає 104 612,85 грн, а не 105 122,39 грн, як вказує позивач.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Держпраці, спрямованого позивачу за результатами розгляду звернення, 14.04.2025 року складено акт про порушення № Ц/КВ/6596/360, припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 14.04.2025 № Ц/КВ/6596/360/П, відповідно до якого генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» Ревунця Романа Георгійовича зобов`язано дотримуватись строків виплати заробітної плати та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першої статті 41 КУпАП.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX, заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Відповідно до частини першої статі 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці (частина п`ята статті 97 КЗпП України).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»).

У статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до складу якої входить основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, надбавка за вислугу років є складовою частиною заробітної плати працівника.

Згідно зі статтею 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Аналогічне положення закріплене також у частині 1 статті 13 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1418 від 29.12.2009 затверджено «Порядок виплати надбавки за вислугу років медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я», яка набрала чинності з 01.01.2010.

Згідно з вказаним Порядком, надбавка за вислугу років установлюється медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я залежно від стажу роботи в такому розмірі:

при стажі роботи понад 3 роки розмір щомісячної надбавки до посадового окладу встановлюється у розмірі 10%;

при стажі роботи понад 10 років - 20%;

при стажі роботи понад 20 років - 30%.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» № 28 від 13.01.2023 встановлені обмеження оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці. При цьому, вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на: державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків; медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги (лікарів або інших медичних працівників, які працюють під керівництвом таких лікарів), у разі, коли лікаря обрали менше ніж 70 відсотків пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до наказів від 21.02.2023 року № 93 та від 15.01.2024 № 62 про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», виданих головним лікарем лікарні, призупинено відповідно з 01.02.2023 року та з 01.01.2024 року наступні виплати:

- виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу;

- доплату за вислугу років медичним працівникам;

- доплату працівникам ( у т. ч. молодшим медичним сестрам ), які використовують в роботі дезінфікуючи засоби.

Підставою призупинення таких виплат вказано фінансові труднощі підприємства.

З метою перевірки додержання вимог законодавства при виплаті заробітної плати працівникам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1, у лікарні Державною службою з питань праці було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю), за результатами якого виявлено порушення законодавства про оплату праці в частині призупинення виплат на підставі вищенаведених наказів. Генерального директора лікарні ОСОБА_2 зобов`язано дотримуватись строків виплати заробітної плати та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першої статті 41 КУпАП.

За результатами засідання незалежної профспілки працівників БМЛ № 1 від 11.05.2025 року визнано факт порушення трудового законодавства з боку генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1 Ревунця Романа Георгійовича, встановлені Державною службою України з питань праці. Рекомендовано членам профспілки звертатися до суду для захисту своїх трудових прав та законних інтересів, у зв`язку з виявленими порушеннями.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 мала вислугу років понад 20 років, а отже мала право на виплату надбавки за вислугу років щомісячно у розмірі 30% від посадового окладу, однак відповідач у період з лютого по листопад 2023 року, а також з січня по грудень 2024 року включно таку надбавку не виплачував, що вбачається з наявних у справі розрахункових листків. Загальний розмір невиплаченої набавки за вислугу років за спірний період становить 104 612,85 грн.

Разом із тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду в червні 2025 року з позовом про стягнення надбавки за вислугу років за період роботи з лютого по листопад 2023 року та з січня по грудень 2024 року, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України пропустила (тримісячний) строк звернення до суду з позовом для вирішення трудового спору.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується та вважає їх правильними, з огляду на таке.

Так, згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення із заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність повинна визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Так, судом встановлено, що позивач отримуючи розрахункові листи по заробітній платі ( за кожен місяць ) та отримуючи заробітну плату, була обізнана та їй було достеменно відомо, що їй з боку відповідача не було виплачено кожного місяця у період, що заявлений позивачем (в межах вимог), доплата за вислугу років.

Однак, з даним позовом про стягнення з КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» надбавки за вислугу років з лютого по листопад 2023 року та з січня по грудень 2024 року, ОСОБА_1 звернулась до суду лише в червні 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом тримісячного строку.

При цьому, накази від 21.02.2023 року № 93 та від 15.01.2024 № 62 про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» позивачем не оскаржувались.

Посилання заявника на те, що про порушення своїх трудових прав вона дізналася у квітні 2025 року після отримання відповіді від Державної служби України з питань праці, за результатами проведеної перевірки з питань дотримання КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» законодавства України про оплату праці, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду першої інстанції про обізнаність позивача щодо не виплати їй доплати за вислугу років кожного місяця після отримання заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2025 року

Головуючий Судді