Справа № 145/2123/20
Провадження № 2/145/48/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18" грудня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.,

за участю секретаря судових засідань Крикливої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

в інтересах якої діє адвокат Синявська Катерина Юріївна,

до

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Лука-Мелешківської сільської ради, місцезнаходження: вул. Центральна, 2 А, с. Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, місцезнаходження: вул. 40-річчя Перемоги, 7, с-ще Стрижавка Вінницького району Вінницької області,

про визнання недійсним рішення та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області із позовом, в якому вказує, що 22.09.2017 на підставі протоколу про електронні торги №265149 від 21.06.2017, затвердженого Тиврівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 04.07.2017, Панько Т.М. у приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу зареєструвала право власності та отримала свідоцтво від 22.09.2017 про те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 .

Відповідно до п."г" ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

У зв`язку з оформленням права власності на вищезазначене нерухоме майно та враховуючи той факт, що воно придбано з електронних торгів і позивачу не було відомо на яких умовах земельна ділянка належала попередньому власнику, позивач 12.10.2017 року, враховуючи приписи п. "г" ч. 1 ст. 121 ЗК України, звернулась із заявою до сільського голови с. Яришівка про отримання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Рішенням 18 сесії 7 скликання Яришівської сільської ради від 13.10.2017 позивачу було надано дозвіл на виготовчення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на території Яришівської сільської ради, орієнтовною площею 0,25 га для ведення житлового будівництва та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Під час збирання необхідних документів для виготовлення технічної документації, позивачу стало відомо про те, що попереднім власником ОСОБА_2 у грудні 2017 року, коли будинок за адресою: АДРЕСА_1 вже перебував у власності позивача, на підставі заяви від 11.12.2017 року виготовлено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме інформаційної довідки №110866999 від 17.01.2018, позивачу стало відомо про те, що 21.12.2017 року відділом у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було проведено державну реєстрацію даної земельної ділянки, площею 0,25 га з кадастровим номером :02:003:0396 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а 26 грудня 2017 року державним реєстратором Стрижавської селищної ради Луценко Євгеном Васильовичем було зареєстровано право власності на ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396 (номер запису 24154969), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245.

Як слідує із даних інформаційної довідки підставою для виникнення права власності стали відомості з ДЗК, серія та номер: 533994 від 26.12.2017 та витяг з рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009.

Таким чином, за відповідачем 1 безпідставно зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий № :02:003:0396, площею 0.25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до наявних документів на момент проведення державної реєстрації права власності за відповідачем 1, власником земельної ділянки була Лука-Мелешківська об`єднана територіальна громада Вінницького району Вінницької області в особі Лука-Мелешківської сільської ради. Проте, жодних рішень Яришівська сільська рада щодо передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка входить до складу Лука-Мелешківської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області (Рішення Лука-Мелешківської сільської ради 12 сесії 7 скликання від 08.09.2016) у приватну власність ОСОБА_2 або будь-яким іншим особам не приймала, що свідчить про безпідставне та протиправне вибуття вказаного нерухомого майна з власності територіальної громади.

З вищевикладеного випливає, що відповідач 1 для здійснення реєстрації державної реєстрації земельної ділянки та права власності було використано недостовірні (підроблені) документи.

Обґрунтування щодо визнання недійсним рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009 року:

Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га, державним реєстратором Стрижавської селищної ради слугувало рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009 року, яке підлягає визнанню недійсним, так як суперечить іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Виходячи із вищевикладеного запис №24154969 державного реєстратора Стрижавської селищної ради від 26.12.2017 року, про реєстрацію за Відповідачем 1 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню.

Так, відповідно до довідки Лука-Мелешківської сільської ради №17 від 23.01.2018 року, земельна ділянка, що розташована у АДРЕСА_1 , з 1992 року по жовтень 2017 року перебувала у комунальній власності сільської ради, а рішенням 18 сесії Яришівської сільської ради 7 скликання від 13.10.2017 року №135, земельну ділянку площею 0,25 га передано у приватну власність позивача, для обслуговування та будівництва житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до довідки цієї ж ради №18 від 23.01.2018 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , Яришівською сільською радою відповідачу у приватну власність не передавалась, рішення про приватизацію вказаної земельної ділянки сільська рада не приймала.

Згідно даних довідки №10-01/14 від 23.01.2018 року архівного сектору Тиврівської районної державної адміністрації надано копію рішення 3 сесії 22 скликання Яришівської сільської ради від 03.06.95 року, в якому відсутня інформація про передачу відповідачу 1 будь-якої земельної ділянки у приватну власність.

Відповідно до протоколу 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009 року на порядок денний сесії питання затвердження технічної документації та видачі державного акту відповідачу 1 не виносилось, на сесії рішення з цього приводу не приймалось (рішення №№ 54, 55 від 20.11.2009 року).

Як слідує із приписів п.п."б","д" ч.1 ст. 12 ЗК України, вирішення питань передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також вирішення питання організації землеустрою віднесено до повноважень сільських рад.

Таким чином, у зв`язку з тим, що Яришівською сільською радою рішення про надання відповідачу 1 дозволу на виготовлення, затвердження технічної документації, передачі земельних ділянок у приватну власність та видачу державного акту не приймалось, правових підстав для виготовлення відповідачу 1 технічної документації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 не було.

Слід зазначити, що 20.11.2009 року 26 сесія 5 скликання Яришівської сільської ради не могла прийнята рішення про затвердження технічної документації через її відсутність (не проведення), згідно документів наявних в Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_2 , під час її виготовлення було використано документи, що втратили свою чинність: висновок №854/01-13/2042 відділу Держкомзему у Тиврівському районі від 08.10.2009 року та висновок про сервітути та наявні обмеження на використання земельних ділянок відділу містобудування та архітектури Тиврівської районної державної адміністрації №923/01-1 від 05.10.2009 року, які були дійсні протягом одного року після їх видачі.

Обґрунтування щодо скасування запису державного реєстратора Стрижавської селищної ради номер 24154969 від 26.12.2017 року:

Як, вже зазначалось вище по тексту на підставі протоколу про електронні торги №265149 від 21.06.2017 року, затвердженого Тиврівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 04 липня 2017 року, позивач у приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу зареєструвала право власності та отримала свідоцтво від 22.09.2017 року про те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 .

За таких обставин, без надання відповідачем 1 оновлених документів, підстав для виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку у ФОП ОСОБА_3 не було.

Державний реєстратор, який здійснює державну реєстрацію на території Стирижавської селищної ради на дані обставини уваги не звернув та зареєстрував за Відповідачем 1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1 , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої відділом у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було проведено державну реєстрацію даної земельної ділянки, площею 0,25 га з кадастровим номером :02:003:0396 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до наявних доказів станом на 22.09.2017 року відповідач 1 втратила право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 .

Тоді, як 26 грудня 2017 року державним реєстратором Стрижавської селищної ради Луценко Є.В. за відповідачем 1 було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га, номер запису 24154969, що призвело до порушення прав та інтересу позивача.

Як слідує із інформаційної довідки підставою для реєстрації права власності стали відомості з ДЗК, серія та номер: 533994, виданий 26.12.2017 та витяг з рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009 року.

Таким чином, через відсутність належного на праві власності житлового будинку та належним чином прийнятого Яришівською сільською радою рішення про передачу відповідачеві 1 земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, а також рішення про вирішення питання організації землеустрою, тобто через відсутність правовстановлюючого документа, що має слугувати підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку, запис державного реєстратора, щодо реєстрації права власності за Відповідачем 1 земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Позивач вважає що його право та інтерес є порушеними через внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно недостовірних відомостей та вимагає їх захисту через корегування відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та відображені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист його порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Просить визнати недійсним рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів що посвідчують право на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис державного реєстратора Стрижавської селищної ради Луценка Є.В. номер 24154969 від 26.12.2017 року про реєстрацію за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245), що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішити питання щодо розподілу судових витрат сторін у справі.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

12.03.2021 на адресу суду від представника Лука-Мелешківської сільської ради надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсним рішення та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. У відзиві зазначено, що Яришівською сільською радою рішення про надання відповідачу 1 дозволу на виготовлення, затвердження технічної документації, передачі земельних ділянок у приватну власність та видачу державного акту не приймалось, правових підстав для виготовлення відповідачу 1 технічної документації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 не було.

Через відсутність належного на праві власності житлового будинку та належним чином прийнятого Яришівською сільською радою рішення про передачу відповідачеві 1 земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, а також рішення про вирішення питання організації землеустрою, тобто через відсутність правовстановлюючого документа, що має слугувати підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку, запис державного реєстратора, щодо реєстрації права власності за відповідачем 1 земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0396, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами ЦПК України, Лука-Мелешківська сільська рада позов визнає повністю та проти визнання недійсним рішення 26 сесії 5 сільської ради від 20.11.2009 року про затвердження технічної документації ОСОБА_2 для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 та скасування оскаржуваного запису про проведену державну реєстрацію права власності не заперечує, так як вищевказане рішення та оскаржуваний запис суперечить закону. Лука-Мелешківська сільська рада не заперечує проти розгляду справи за відсутності представників сільської ради. Суду довіряє.

20.04.2023 ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить прийняти до розгляду змінені позовні вимоги у наступній редакції:

Визнати недійсним рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 20.11.2009 року "Про передачу землі у приватну власність", затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на землю земельної ділянки громадянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 .

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0396, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 26.12.2017, адпреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 24154969 та припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0396.

20.04.2023 позивачка ОСОБА_1 подала суду заяву, в якій просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0396, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 26.12.2017, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 24154969.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 21.04.2023 заяву задоволено. В забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лука-Мелешківської сільської ради про визнання недійсним рішення та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0396, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 26.12.2017, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 24154969.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 20.02.2025 прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лука-Мелешківської сільської ради про визнання недійсним рішення та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, третя особа на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович. Розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 26.06.2025 у зв`язку із зміною складу суду цивільну справу №145/2123/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лука-Мелешківської сільської ради про визнання недійсним рішення та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, третя особа на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, прийнято до свого провадження суддею Патраманським І.І.

13.08.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Синявська К.Ю. подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить прийняти до розгляду змінені позовні вимоги у наступній редакції:

Визнати недійсним рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 20.11.2009 «Про передачу землі у приватну власність, затвердження технічної документації із землеустрою та видачу Державних актів на право власності на землю» в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та видачі державного акта ОСОБА_2 щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0396 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тиврівського районного суду від 22.09.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Синявської Катерини Юріївни про зміну предмета позову. Надано строк учасникам судового провадження на подання до суду заяв по суті справи з урахуванням змінених позовних вимог. Відкладено підготовче судове засідання з розгляду даної цивільної справи на 21.10.2025, про що повідомлено учасників цивільного процесу.

Учасники судового провадження в підготовче судове засідання не з`явились. Від представника позивачки до суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі сторони позивача. Інших заяв від учасників судового провадження, у тому числі заяв по суті справи, до суду не надходило.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лука-Мелешківської сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, з урахуванням змінених позовних вимог про визнання недійсним рішення та визнання права власності на земельну ділянку закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судові засідання, призначені на 11.11.2025 та 09.12.2025, позивачка ОСОБА_1 та її представник Синявська К.Ю. не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку. 11.11.2025 та 09.12.2025 представник позивачки Синявська К.Ю. надала до суду заяви, в якій просить позов задоволити з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 12.08.2025. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують. Справу просить розглянути без участі позивача та її представника.

В судові засідання, призначені на 11.11.2025 та 09.12.2025, відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, причин неприбуття суду не повідомила, про розгляд справи була належно повідомлена в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подала. Так, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1810920 від 24.09.2025 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с.58). На зазначену адресу 24.10.2025 та 12.11.2025 рекомендованими листами скеровано судові повістки про виклик до суду на 11.11.2025 та 09.12.2025 відповідно. 04.11.2025 та 21.11.2025 до суду повернулись поштові відправлення з довідками про причини повернення, згідно яких "Адресат відсутній".

Представник Лука-Мелешківської сільської ради в судові засідання, призначені на 11.11.2025 та 09.12.2025, не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, в судові засідання, призначені на 11.11.2025 та 09.12.2025, не з`явився, згідно повернутого до суду поштового конверту з судовою повісткою на 09.12.2025 "Не працює".

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Частиною 10 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України,неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до протоколу №265149 проведення електронних торгів 21.06.2017 державним підприємством Сетам проведено електронні торги, предметом яких був житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 60,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер лота: 219043, продавець: Тиврівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області). Переможцем торгів став учасник 2 із ціновою пропозицією 128 069,90 грн (т.1 а.с. 10-11).

22.09.2017 приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу на підставі акта про проведені електронні торги, затвердженого Тиврівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 04.07.2017, свідоцтвом посвідчила, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 , яке придбано ОСОБА_1 за 128069,90 грн, що раніше належало ОСОБА_2 на підставі договір дарування, посвідченого секретарем Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 27.09.2005, за реєстром № 16 (т.1 а.с. 12).

12.10.2017 ОСОБА_1 звернулась із заявою до сільського голови с. Яришівка про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 13).

Рішенням 18 сесії 7 скликання Яришівської сільської ради від 13.10.2017 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в натурі (на місцевості) на території Яришівської сільської ради в межах населеного пункту АДРЕСА_1 загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с. 15).

10.11.2017 ОСОБА_1 уклала із Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру договір № 3395/03-11/17ти про виконання робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 14).

Відповідно до позовної заяви під час збирання необхідних документів для виготовлення технічної документації, позивачу стало відомо про те, що попереднім власником ОСОБА_2 у грудні 2017 року, коли будинок за адресою АДРЕСА_1 вже перебував у власності позивача, на підставі заяви від 11.12.2017 року виготовлено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16, 17-48).

Відповідно до інформаційної довідки №110866999 від 17.01.2018 відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.12.2017 відділом у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, з кадастровим номером :02:003:0396, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а 26 грудня 2017 року державним реєстратором Стрижавської селищної ради Луценко Євгеном Васильовичем було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0396 (номер запису 24154969), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245. Підставою виникнення права власності зазначено відомості з ДЗК № 533994 від 26.12.2007, витяг з рішення Яришівської сільської ради Тиврівського району 26 сесії 5 скликання від 20.11.2009 (т.1 а.с. 49-51).

Відповідно до копії рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 20.11.2009 "Про передачу землі у приватну власність, затвердження технічної документації та видачу Державних актів на право власності на землю вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 . Видати державні акти, на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 : для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд - 0,2500 га., для ведення особистого селянського господарства - 0,3094 га. (т.1 а.с. 52).

Згідно довідки Лука-Мелешківської сільської ради № 17 від 23.01.2018 земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 1992 року по жовтень 2017 року перебувала в комунальній власності сільської ради. Рішенням 18 сесії Яришівської сільської ради 7 скликання від 13.10.2017 № 135, земельна ділянка площею 0,25 га передана у приватну власність ОСОБА_1 , для обслуговування та будівництва житлового будинку та господарських споруд (т.1 а.с. 54).

Згідно довідки Лука-Мелешківської сільської ради № 18 від 23.01.2018 земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Яришівською сільською радою ОСОБА_2 у приватну власність не передавалась, рішення про приватизацію вказаної земельної ділянки сільська рада не приймала (т.1 а.с. 55).

Згідно відповіді архівного сектору Тиврівської РДА від 23.01.2018 № 10-01/14 рішенні 3 сесії 22 скликання Яришівської сільської Ради народних депутатів Тиврівського району Вінницької області від 03.06.1995 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" рішень щодо виділення та передачі земельної ділянки ОСОБА_2 не має (т.1 а.с. 59-64).

Згідно протоколу 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 20.11.2009 депутати розглянули питання 7 та 8 порядку денного про надання земельних ділянок та передачу земельних ділянок у приватну власність, за результатом чого прийняли рішення № 54 та № 55. У зазначених рішеннях відсутня інформація щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 та видачі державних актів на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 65-69).

Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, у тому числі на нерухоме майно, до якого віднесено і земельні ділянки, є наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача щодо нерухомого майна, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до положень ст. 116 Земельного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За приписами ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до приписів ч. 1, 2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Згідно з п. г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом е ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України передбачено, що однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до положень статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 9 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Положеннями частин 1, 2 статті 182 Цивільного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 Цивільного кодексу України, у тому числі й право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами частин 2, 3 статті 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права та їх обтяження, підлягають державній реєстрації, і зокрема право власності (пункт 1 частини 1 статті 4 вказаного Закону).

За змістом наведених норм державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право.

Отже, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Близький за змістом правовий висновок сформульований Верховним Судом, зокрема в постанові від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі.

Наведене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості "принципу внесення", в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі №6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц (пункт 42)).

За встановлених судом обставин ОСОБА_1 22.09.2017 за результатами електронних торгів придбала житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 . При цьому, земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, належала до земель комунальної власності. Рішенням Яришівської сільської ради від 13.10.2017 надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку. 26.12.2017 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення Яришівської сільської ради від 20.11.2009. При цьому, протокол сесії Яришівської сільської ради від 20.11.2009 та рішення, прийняті за її наслідками, не містять інформації про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу ОСОБА_2 державного акту на вказану земельну ділянку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , придбавши житловий будинок із господарськими спорудами, відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України набула право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), оскільки останнім на момент купівлі житлового будинку право власності на земельну ділянку не набуто. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України право ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою припинилось у зв`язку із набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці.

ОСОБА_1 здійснила комплекс послідовних юридично значущих дій з оформлення відповідного речового права та набуття повноважень власника земельної ділянки під належним їй нерухомим майном, тоді як відповідачка ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Яришівської сільської ради від 20.11.2009, яке відповідним складом депутатів сільської ради не приймалось.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що при здійсненні реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0396 за третьою особою, державним реєстратором порушено положення підпункту є) частини 10 статті 55 Закону України "Про землеустрій", статті 128 Земельного кодексу України, статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки технічна документація із землеустрою повинна містити інформацію про об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на такій земельній ділянці та належать власнику земельної ділянки, проте на момент реєстрації третя особа не була власником об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, що свідчить про недостовірність поданої інформації, яка не перевірена належним чином.

Таким чином, за висновком суду, державна реєстрація права власності третьої особи на земельну ділянку відбулася на підставі незаконної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі по технічній документації, яка була виготовлена на підставі недостовірних даних про власника нерухомого майна.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

У п. 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16 зазначено, що спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі спосіб повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права це такий спосіб захисту, який дозволяє повністю вирішити спір без необхідності повторного звернення до суду.

Із урахуванням висновків Конституційного Суду України в Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та з огляду на положення статті 11 ЦК, статей 78, 116, 122 ЗК у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №911/3285/14).

У п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц зазначено, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

У даній справі, хоча наявні докази того, що оскаржуване рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 20.11.2009, на підставі якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, Яришівською сільською радою не приймалось, однак цей документ пройшов державну реєстрацію, для держави виглядає чинним, на підставі нього відбулись реєстраційні дії, що обмежили право власності позивача, а тому для захисту законних прав позивача вказане рішення підлягає визнанню недійсним.

Крім того, за час розгляду даної цивільної справи неодноразово змінювались положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент розгляду справи) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Отже, законодавець допускає одночасне припинення прав попереднього власника, у тому числі, у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, та набуття права власності новим власником.

Враховуючи визначений статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, а особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття, а також те, що на момент розгляду даної справи межі спірної земельної ділянки встановлені в натурі із присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру суд дійшов переконання, що обраний позивачкою спосіб захисту з урахуванням змінених позовних вимог, є найбільш ефективним способом захисту порушених прав та підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що існують законні та достатні підстави для захисту прав позивача в судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 20.11.2009 та визнання за позивачкою права власності на спірну земельну ділянку.

Крім цього, враховуючи клопотання представника позивачки суд, відповідно до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, скасовує заходи забезпечення позову.

Розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачкою при поданні до суду сплачено судовий збір за 2 позовні вимоги немайнового характеру в розмірі 1681,60 грн (т. 1 а.с. 75). Крім цього позивачкою сплачено судовий збір за вжиття заходів забезпечення позову в розмірі 636,80 грн (т. 1 а.с. 150). В подальшому під час подачі заяви про зміну предмету позову позивачкою сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 1243,50 грн (т. 2 а.с. 26). Інших судових витрат не заявлено та доказів їх понесення матеріали справи не містять. При цьому, в зазначеній заяві залишено 1 початкову вимогу немайнового характеру та 1 змінену вимогу майнового характеру. Отже, розподілу підлягають витрати на сплату судового збору в розмірі 2721,10 грн (840,80 грн за вимогу немайнового характеру, 1243,50 грн за вимогу майнового характеру та 636,80 грн за вжиття заходів забезпечення позову).

Відповідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зазначає, що спір у даній справі виник внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 . При цьому інший відповідач Лука-Мелешківська сільська рада дій, які б мали наслідком виникнення цього спору не вчиняла.

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі судові витрати підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 , оскільки її дії стали наслідком виникнення спору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 133, 140, 141, 157, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лука-Мелешківської сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, про визнання недійсним рішення та визнання права власності, задовольнити.

Визнати недійсним рішення 26 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 20.11.2009 «Про передачу землі у приватну власність, затвердження технічної документації із землеустрою та видачу Державних актів на право власності на землю» в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та видачі державного акта ОСОБА_2 щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0396 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2721 (дві тисячі сімсот двадцять одна) грн 10 коп.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.04.2023, якою накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0396, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 26.12.2017, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 24154969, скасувати.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2025 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: Лука-Мелешківська сільська рада, місцезнаходження: вул. Центральна, 2 А, с. Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області,

Третя особа: Державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, місцезнаходження: вул. 40-річчя Перемоги, 7, с-ще Стрижавка Вінницького району Вінницької області

Суддя Патраманський І. І.