Справа № 204/9294/25
Провадження № 2/204/4385/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

03 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 7940977 від 08 травня 2024 року, у сумі 18910 гривень 80 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 гривень 80 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 гривень (а. с. 1-4 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 08 травня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 7940977, згідно з умовами якого відповідачка отримала 5000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачкою не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. Укладаючи кредитний договір відповідачка та кредитодавець уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Електронна ідентифікація відповідачки здійснилась при вході в особистий кабінет, шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону або електрону пошту відповідачки, які були вказані при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 24 вересня 2024 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24 вересня 2024 року, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги та у відповідності до статті 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором № 7940977 від 08 травня 2024 року у сумі 18910 гривень 80 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 гривень 80 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 гривень, яку позивач прохає стягнути з відповідачки разом із судовим збором та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 41), копія якої надіслана учасникам справи 09 вересня 2025 року (а. с. 42), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 21939/25-вих/2/204/4385/25 від 09 вересня 2025 року.

Станом на дату розгляду справи відповідачкою відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08 травня 2024 року відповідачкою на сайті ТОВ «Мілоан» була заповнена Заява на отримання кредиту № 7940977, у якій відповідачка погодила основні умови кредитування та вказав особисті дані, а також Додаткові контактні дану Позичальника для взаємодії за Кредитним договором, що є додатками до Договору про споживчий кредит № 7940977 (а. с. 13-14).

Крім того, відповідачкою 08 травня 2025 року на сайті ТОВ «Мілоан» була заповнена Анкета-заява на кредит № 7940977 (а. с. 15 та на звороті).

08 травня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит № 7940977 від 08 травня 2024 року (а. с. 7-12), за умовами якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3 Договору (360 днів з 08 травня 2024 року, строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів) надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору (5000 гривень), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 03 травня 2025 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п. 1.4 Кредитного договору).

Згідно із п. 1.5 вказаного Кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом складають 20110 гривень. Денна процентна ставка 1.12%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 6642.48 % річних. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника складає 25110 гривень.

Відповідно до п.п. 1.5.1 1.5.3 вказаного Договору, комісія за надання кредиту: 391 гривень, яка нараховується за ставкою 8.05 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 357.70 % річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511.00 % річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть 19719 гривень.

Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 (п. 2.1 Кредитного договору).

Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 Договору).

В графіку платежів за договором про споживчий кредит № 7940977 від 08 травня 2024 року, ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 узгодили суму кредиту, реальну річну процентну ставку, види платежів, загальну вартість кредиту (а. с. 12 на звороті - 13).

08 травня 2024 року ТОВ «Мілоан» направило відповідачці на номер телефону НОМЕР_2 одноразовий ідентифікатор (а. с. 14 на звороті).

ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит № 7940977 від 08 травня 2024 року виконало в повному обсязі, шляхом переказу на рахунок відповідачки грошових кошти в сумі 5000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 130492210 від 08 травня 2024 року (а. с. 16).

24 вересня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ (а. с. 18 на звороті-23), відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, в новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником (портфель заборгованості).

Відповідно до вимог п. 6.2.3 вказаного договору, права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення прав вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру Боржників відповідно до п. 8.3.2 Договору.

Вимогами п. 7.1 вказаного договору відступлення прав вимоги в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмір, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1479167 гривень 31 копійка.

Як убачається з платіжної інструкції № 5898 від 24 вересня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплачено ТОВ «Мілоан» плату за призначення прав вимоги за договором відступлення прав вимоги № 110-МЛ від 24 вересня 2024 року у розмірі 1479167 гривень 31 копійка (а. с. 29 на звороті).

На підтвердження набуття права вимоги за вказаним договором до боржників, позивачем надано копію Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 24 вересня 2024 року до договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ від 24 вересня 2024 року (а. с. 28 на звороті).

З Витягу реєстру боржників убачається, що позивач набув право вимоги до відповідачки за договором № 7940977 від 08 травня 2024 року (а. с. 30) у сумі 18910 гривень 80 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 гривень 80 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 гривень.

ТОВ «Мілоан» нараховувало відповідачці відсотки з 09 травня 2024 року по 23 вересня 2024 року (а. с. 16 на звороті-17 та на звороті), що підтверджується копією відомості ТОВ «Мілоан» до кредитного договору №7940977.

Відповідно до Виписки з особового рахунку за Кредитним договором №7940977 від 08 травня 2024 року, станом на 20 серпня 2025 року за відповідачкою рухається заборгованість у розмірі 18910 гривень 80 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 гривень 80 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 гривень. (а. с. 18).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Як убачається зі змісту кредитного договору № 7940977 від 08 травня 2024 року сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою належним чином не спростовано того, що вказаний кредитний договір нею був підписаний в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже остання погодилася зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами, комісією.

Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано ним належними доказами.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачкою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

На підтвердження переходу права первісного кредитора за кредитним договором № 7940977 від 08 травня 2024 року позивачем надано суду договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ від 24 вересня 2024 року, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал», витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ від 24 вересня 2024 року, платіжна інструкція № 5898 від 24 вересня 2024 року.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, право вимоги за якими перейшло позивачу. Позичальник умови договору належним чином не виконує, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідачка заявлені позивачем вимоги не спростувала.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за кредитним договором № 7940977 від 08 травня 2024 року, у сумі 18910 гривень 80 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 гривень 80 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 гривень.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи, правову допомогу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року надавало Адвокатське об`єднання «Апологет» в особі адвоката Усенка Михайла Ігоровича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29 вересня 2012 року) (а. с. 32) та на підставі ордеру на надання правової допомоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» серії ВС № 1381377 від 02 липня 2025 року (а. с. 34).

Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Так, на підтвердження наданих послуг адвокатом надано Акт наданих послуг №Д/1612 від 20 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а. с. 34 на звороті), відповідно до якого сума наданих послуг адвокатом позивачу відповідно до договору 8000 гривень.

Також надано детальний опис наданих послуг від 20 серпня 2025 року до Акту наданих послуг №Д/1612 від 20 серпня 2025 року, відповідно до якого адвокату надано позивачу вид та обсяг правничої допомоги: усна консультація клієнта 30 хвилин; ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 години; погодження правової позиції клієнта 30 хвилин; складання позовної заяви 3 години 30 хвилини; подання позовної заяви до суду, що разом становить 6 годин 30 хвилин (а. с. 35).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором 7940977 від 08 травня 2024 року, у сумі 18910 гривень 80 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 гривень 80 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 гривень.

Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 279, 280, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № 7940977 від 08 травня 2024 року, у сумі 18910 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот десять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень; простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 8619 (вісім тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 391 (триста дев`яносто одна) гривня; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання у розмірі 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна