Номер провадження2-о/205/336/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.

при секретарі Вольф В.М.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

зацікавленої особи ОСОБА_3

представника зацікавленої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису

заінтересована особа ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Представник заявниці ОСОБА_2 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 звернулася до Новокодацького районного суду м. Дніпра із заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 26 листопада 2025 року заяву було прийнято до розгляду суду, по справі відкрито провадження в порядку окремого провадження.

Заявник у своїй заяві посилалася на те, що з 15 грудня 2017 року до 25 листопада 2024 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого мають малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року шлюб було розірвано. Не погодившись із вказаним рішенням, чоловік звернувся з апеляційною скаргою та переконував її відмовитися від позовних вимог та зберегти родину, на що вона погодилася. Проте, його поведінка стала ще гіршою, ОСОБА_3 став поводитися агресивніше, продовжив вчиняти фізичне насильство, проявляв психологічно нестабільну поведінку, нехтував сімейними цінностями. Усі сварки та нанесення ним тілесних ушкоджень заявниці вчиняв у присутності дитини. У квітні 2024 року чоловік вигнав її з квартири, не дозволивши забрати особисті речі та речі дочки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року шлюб було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року визначено місце проживання малолітньої доньки із нею. Протягом подружнього життя з боку заінтересованої особи відбувалося систематичне домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру. 24 квітня 2022 року ОСОБА_3 наніс заявниці тілесні ушкодження. За фактом нанесення тілесних ушкоджень вона звернулася до правоохоронних органів, внаслідок чого було відкрито відповідне кримінальне провадження № 0000258. 11 травня 2022 року ОСОБА_3 змінив замки на дверях квартири та перешкоджав їй у доступі до житла. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу колишній чоловік продовжує вчиняти над заявницею насильство психологічного характеру. 25 березня 2025 року ОСОБА_3 , перебуваючи на робочому місці заявниці у відділенні банку, у присутності її колег та малолітньої дочки, погрожував їй фізичною розправою та поширював неправдиву інформацію, яка завдає шкоду її честі та гідності. 31 березня 2025 року стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Терміновим заборонним приписом серії АА № 569079 від 31 березня 2025 року заінтересованій особі було заборонено терміном 3 дні у будь-який спосіб контактувати із заявницею.

30 квітня 2025 року Новокодацьким районним судом м. Дніпра було задоволено її заяву та винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , покладені певні обмеження, а саме заборонено наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії припису шість місяців. ОСОБА_3 обов`язки, встановлені обмежувальним приписом, не виконував, спілкувався з нею, ображав в телефонних розмовах, принижуючі в присутності малолітньої доньки.

В липні 2025 року під час дії обмежувального припису ОСОБА_3 взяв доньку для спільного проводження часу та не повернув в узгоджений час, тим самим порушив порядок дня дитини, пошкодив її психо-емоційний стан. Донька перелякалася, а батько проявляв агресивну поведінку, тим самим спричиняв страждання заявниці. Попередні дії та поведінка ОСОБА_3 під час дії обмежувального припису заподіюють їй та доньці психологічний біль, так як заявниця повинна вживати додаткові заходи щодо захисту дитини.

Просить заяву задовольнити, видати обмежувальний припис ОСОБА_3 яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав відносно неї та її доньки, та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити ОСОБА_3 наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_6 за місцем їх проживання в АДРЕСА_1 та місць частого відвідування, якими є місце навчання дитини Дніпровський ліцей № 67 «Джерело», заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з заявницею та їх малолітньою донькою, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи заяви, надали пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просили заяву задовольнити.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 не погодився з доводами заяви ОСОБА_1 та пояснив, що з колишньою дружиною не спілкується, так як діє обмежувальний припис, жодного виду насилля відносно колишньої дружини, а тим паче по відношенню до доньки, не здійснював. За час дії припису та до подачі цієї заяви до суду заявниця до органів поліції з приводу його неправомірної поведінки не зверталася.

Він спілкується з донькою, провідує її у школі, забирає зі школи, організував на день її народження в класі свято для всіх дітей. Заявниця перешкоджає його спілкуванню з дитиною, не дає можливості займатися її вихованням. В присутності доньки принижує його гідність, ображає його лайливими словами. Заявницею не надано жодного доказу, які б свідчили про повторюваність або системність вчинення відповідачем протиправних дій відносно неї або їх спільної доньки. Крім того, саме заявниця неодноразово використовувала телефон дитини, щоб поспілкуватися з ним та розпалити конфлікт. На теперішній час він звернувся до органів опіки та піклування з заявою про визначення часу, місця, порядку спілкування з дитиною, орган опіки оголосив перерву в розгляді цього питання до прийняття рішення судом щодо обмежувального припису.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що працює вчителькою начальних класів в Дніпровському ліцеї № 67 «Джерело», в її класі навчається ОСОБА_8 . Дівчинка доброзичлива, спокійна, при наявності проблем замикається в собі Вона не знала, що батьки ОСОБА_5 розлучені. Мати піклується за доньку. В вересні 2025 року батько приходив до школи, захистив доньку, коли дізнався, що деякі діти її ображали. Батько часто ходить до школи, потім ми з ним домовилися, щоб він не приходив так часто до школи, приходив на перерві. Я його попередила, що не можна так часто ходити . На день народження ОСОБА_5 її тато зробив велике свято, донька запрошувала тата примати участь в іграх та конкурсах, які проводилися. Також її тато полагодив телевізор у класі, купив кабель, вона йому щиро вдячна. Потім ОСОБА_5 перестала виходити на контакт з батьком, стала ховатися під парту або у шафі з одежею, не хотіла виходити, пояснюючі це тим, що у батька з`явилася інша тьотя. Фізичного насилля відносно ОСОБА_5 з боку батьків не було. Батько реагував на стан доньки та коли вона попереджала, що ОСОБА_5 не готова до зустрічі з ним, то він не приходив.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що доводиться батьком заявниці, з колишнім зятем ОСОБА_3 має неприязливі стосунки, так як він ображав його доньку, виражався нецензурною лайкою, це могла чути онука. За останні пів року він ОСОБА_3 не бачив, про його стосунки з онукою не знає, так як коли він дзвонив ОСОБА_5 , то вона виходила з кімнати. Вважає, що колишній зять онуку не любить, просто веде себе таким чином, щоб виставити себе на показ. Зараз онука не хоче бачити батька.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що раніше її сім`я дружила з сім`єю заявниці, крім того вона працює разом з ОСОБА_1 у АТ «КБ «Приватбанк». Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно сваряться: на роботі, під офісом, при дитині. Дитина ОСОБА_5 дуже з цього засмучена, боїться сварок батьків. Остання сварка при дитині була влітку 2025 року. Вважає, що батько ОСОБА_3 психологічно тиснув на дитину, коли казав їй свої секрети та нічого з цього приводу просив не казати матері. Також влітку була ситуація, коли дитина боялась, що ОСОБА_3 забере її від матері. ОСОБА_3 дарує доньці багато подарунків, але зі школи не забирає.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що знає сторони по справі. Йому відомо, що заявниця не дає ОСОБА_3 бачитися з дитиною, маніпулює нею, у них йде війна за дитину. ОСОБА_3 купує доньці все що вона захоче, вона не залякана, він не бачив морального впливу на доньку з його боку. За останні пів року ОСОБА_3 не бачився з колишньою жінкою, йому про це невідомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.350-2ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У пункті 9 частини першої статті 1 вказаного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

При цьому слід звернути увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Частинами 2,3,4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19 (провадження №61-22727св19) зроблено висновок про те, що видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 ( а.с. 42)

04.05.2022 року , на підставі висновку судово-медичного експерта № 931 Бюро судово-медичної експертизи», у ОСОБА_1 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки( а.с. 8-9)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2024 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с.40-41).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року місце проживання малолітньої ОСОБА_6 визначено з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 38-40).

Постановою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 15 травня 2025 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі340 гривень ( а.с. 27-28).

Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, відносно ОСОБА_3 видано обмежувальний припис строком на 6 місяців та покладено обов`язки : заборонити ОСОБА_3 наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_6 за місцем їх проживання в АДРЕСА_1 та місць частого відвідування, якими є місце навчання дитини Дніпровський ліцей № 67 «Джерело», заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з заявницею та їх малолітньою донькою, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб ( а.с. 28-33).

Згідно повідомлення ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 зверталася на лінію «102» стосовно протиправних дій відносно неї та спільної доньки з боку ОСОБА_3 . Зазначені звернення було зареєстровано для надання відповіді відповідно до Закону України «Про звернення громадян»( а.с.75-76).

ОСОБА_3 пройшов психологічну діагностику та згідно складеного психологом ОСОБА_12 протоколу, психічний стан його стабільний, відхилів від норми не має.( а.с.73)

15.11.2025 року ГО «Марін клуб», практичним психологом ОСОБА_13 було складено довідку психодіагностичної роботи з ОСОБА_6 та рекомендовано продовжувати створювати оптимальні , психологічно комфортні , умови проживання дитини в атмосфері безпеки та довіри, обом батькам знайти порозуміння, уникати ситуацій та змін, які можуть порушити звичний уклад життя дитини та призвести до стресових ситуацій, дистрессу, організувати проведення відповідної психокорегувальної роботи психологом, з метою подолання переживань у дитини, що дозволить адаптуватися та побороти страхи, дасть отримати навички безпеки і, як наслідок, зменшить прояви тривожності, набуття нового досвіду використання прийомів зменшення психологічного напруження та тривоги, дихальні вправи тощо.( а.с.14-19).

Згідно повідомлення Управління-Служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_14 , з врахуванням ситуації, яка склалася у стосунках з батьком, буде поставлено на облік дітей, які перебувають в складних життєвих ситуаціях.

05.12.2025 року фахівцем відділу соціальної роботи ДМЦСС у Новокодацькому районі м. Дніпра було складено акти оцінки потреб ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_3 , згідно висновку якого основними чинниками складною життєвої ситуації в родині є конфлікт між колишнім подружжям, стан ОСОБА_6 на складну життєву обставину задовільний, потреби дитини задоволені, вплив факторів сім`ї та середовища нейтральний ( а.с.142-147).

Судом також було переглянуто відеозапис, наданий заявницею, де, як вона повідомила, вона спілкується з ОСОБА_3 та з переглянутого запису вбачається, що між сторонами існують неприязливі стосунки, розмова іде на підвищених тонах.

Також судом було переглянуто відеозапис, наданий ОСОБА_3 , на якому він в кафе за столиком спілкується з донькою, пояснюючі їй, що вони розвелися з мамою та у нього може бути інша тьотя, але любить він тільки її. Дитина спокійно сидить за столиком. Крім того на відеозапису також є спільне проводження часу з донькою, де вона готується з батьком йти на день народження та заперечує повертатися до матері. При цьому ОСОБА_3 повідомляє по телефону ОСОБА_1 про те, що він поліції сказав, що привезе доньки після свята додому до неї.

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність видачі обмежувального припису, заявниця аргументувала вчиненням щодо неї з боку ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства, яке виражається в образах, принижені її честі гідності, нанесені тілесних ушкоджень. Зазначала, що ОСОБА_3 погрожував їй, що забере і не поверне їх малолітню дитину.

Разом з цим, наведені заявником обставини не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства щодо неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків насильства у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком згідно із статтями 12, 81 ЦПК України.

Заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Інших доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 , що має регулярний та постійний характер, яке загрожує їх фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, заявницею суду не надано та матеріали справи таких не містять. А сам лише факт неприязних стосунків та небажання знайти спільне рішення щодо виховання та спілкування з дитиною не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14 січня 2020 року (справа №754/6995/19), суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Судом встановлено, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_3 навмисного домашнього психологічного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для цієї особи та їх спільної доньки, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами після розірвання шлюбу, відсутність спільного розуміння до виконання батьківських обов`язків тощо, що потербує, на думку суду, допомоги психолога, медіатора тощо.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування з метою встановлення часу, місця та порядку виховання та зустрічей з донькою, що свідчить про наявність між сторонами конфлікту щодо реалізації батьківських прав і обов`язків, який підлягає вирішенню відповідними органами або в позовному провадженні, а не шляхом видачі обмежувального припису, який є виключним заходом захисту від домашнього насильства, видача обмежувального припису та заборона спілкування батька з дитиною тривалий час може привести до незворотних наслідків розриву зв`язку з батьком та погіршить психологічний стан дитини.

Щодо звернення ОСОБА_1 до ГУНП України в Дніпровській області, то воно саме по собі не підтверджує факту вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства. За сталою судовою практикою, сам факт звернення із заявою чи внесення відомостей до ЄРДР не є належним і достатнім доказом вчинення протиправних дій, а лише свідчить про початок перевірки або розслідування.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної або адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Це також свідчить про недоведеність обставин, викладених заявницею.

Зазначені у заяві обмежувальні заходи по суті зводяться до врегулювання спору між батьками щодо способу та порядку спілкування з дитиною, що має вирішуватися виключно у позовному провадженні з урахуванням інтересів дитини та з дотриманням змагальності сторін або органам опіки та піклування відповідно до встановленої процедури, але аж ніяк не шляхом обмеження прав одного з батьків за процедурою видачі обмежувального припису.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263, 265, 350-1, 350-5, 350-8 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_3 та покладення на нього обов`язків відмовити.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Н.М. Курбанова