ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 643/15932/24

провадження № 22-ц/818/4924/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року у складі судді Олійника О.О.-

Встановив

В грудня 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» ( надалі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості у сумі 89 417,42 гривень та витрат зі сплати судового збору у сумі 2422,40 гривень

Позов обґрунтований тим, що між сторонами у справі 31.12.2019 на підставі кредитного договору № 1 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000 грн, який пізніше було збільшено до 50000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 складає 89 417,42 грн., з яких: 49 815,70 грн. заборгованість за кредитом; 39 601,72 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією.

Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором № 1 від 31.12.2019 року у розмірі 89 417,42 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Петренко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким в повному обсязі відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права та невірно застосовано матеріальні норми, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справ, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення. Суд дійшов помилкового висновку про доведення факту укладенням між сторонами кредитного договору на зазначених у позові умовах. Підписання відповідачем заяви-клієнта є лише підтвердженням надання Відповідачем своїх персональних даних з метою надання банківських послуг клієнту. Жодних відомостей щодо отримання кредитних коштів, суми, умов користування кредитними коштами та порядок їх повернення дана Заява клієнта не містить. Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, від 31.12.2019 містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, також є висловленням наміру отримати послуги, а не доказом їх фактичного надання, отримання чи споживання. Виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 в якій зазначено, особові рахунки не містить даних про особовий рахунок відповідача на який надходили кредитні кошти, навпаки містить інформацію, що було відкрито один рахунок, а кошти зняті зовсім з іншого рахунку. Наданий Банком розрахунок заборгованості станом на 01.07.2024 не є підтвердженням отримання Відповідачем кредитних коштів. Отже жоден із наданих доказів не містив будь яких підтверджень укладання кредитного договору з встановленими умовами, не містив суми отриманого кредиту, ні строку на який отримується кредит та строку повернення, не містив процентів за невчасне повернення кредитних коштів ні відповідальності за невчасне повернення кредитних коштів, але такі докази не обґрунтовано були взяті судом першої інстанції до уваги і на підставі цих доказів було ухвалено незаконне рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , та АТ «ПУМБ» було укладено заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписано особисто апелянтом 31 грудня 2019 року. За змістом зазначеної заяви ОСОБА_1 просила відкрити їй поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку. Строк кредитування на 12 місяців, стандартна процентна ставка 47,88% річних. Орієнтовна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 1257,86грн Сумою кредитного ліміту 3000 грн (а.с.13).

Також підписавши особисто анкету заяву на приєднання до умов та правил Апелянт підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування ( надалі Кредитний договір).

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 1 від 31.12.2019 року, боржнику ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн, який в подальшому 12.03.2020 збільшено до 7000 грн; 10.07.2020 збільшено до 12 000 грн; 16.10.2020 збільшено до 17 000 грн; 15.12.2020 збільшено до 22 000 грн; 19.02.2021до 27 000 грн; 22.04.2021 збільшено до 32 000 грн; 19.05.2021 збільшено до 37 000 грн; 15.06.2021 збільшено до 42 000 грн; 21.07.2021 збільшено до 47 000 грн; 19.08.2021 збільшено до 50 000 грн.; 27.02.2022 зменшено до 48 449 грн; 03.03.2022 збільшено до 50 000 грн. (а.с.11)

Відомостей про те, що ОСОБА_1 , відповідно до умов ДКБО, заявила про свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту матеріали справи не містять.

Згідно з наданої АТ «ПУМБ» виписки з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 за період з 31.12.2019 до 01.07.2024 вбачається, що відповідачці були надані кредитні кошти шляхом встановлення та збільшення кредитного ліміту, остання користувалася кредитними коштами, зокрема знімала кошти та розраховувалась через РОS термінал, а також частково погашала заборгованість.

Положеннями ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 1, 2 ст. 640 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 , 31.12.2019 року окрім заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписала особисто і паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено усі умови отримання кредитних коштів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія погоджується з висновком суду про доведеність позовних вимог, оскільки за змістом укладеного між сторонами Кредитного договору, що був особисто підписаний відповідачкою ( а.с. 13) остання погодилась на отримання кредитних коштів зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 47,88 %.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Згідно виписки Банку з особового рахунку за період з 31.12.2019 по 01.07.2024 відповідачем використовувалися грошові кошти з кредитного рахунку та здійснювалося часткове погашення кредиту ( а.с. 75 100) .

Заперечення апеляційної скарги, щодо неналежності доказів суддів вважає неспроможними і такими, що суперечать матеріалам справи та встановленим обставинам.

Всупереч вимог процесуального закону відповідач будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду, не надала. Тому зазначені нею в апеляційній скарзі доводи оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається. Тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19.12.2025 року

Головуючого судді О.Ю. Тичкова

Суддів О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук