Справа № 643/3654/23
Провадження № 2/643/49/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Мельникової І.Д.,

за участю секретаря Шалі А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голуб Анна Ігорівна про визнання договору довічного утримання недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась суду з позовом, в якому просила визнати договір довічного утримання, укладений 26.01.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голуб А.І., реєстровий № 64, на бланку НСТ 505326, недійсним, та припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.02.2022 сталося повномасштабне вторгнення військ рф на територію України. Люди рятувались, життя мільйонів громадян України та жителів міста Харкова, зокрема, змінилось назавжди. До 24.02.2022 у власній квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю родичкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка там була навіть зареєстрована з 29.08.2017, та з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали спільно як одна родина, вели спільне господарство, мали спільний побут, права та обов`язки, як особи, які проживають спільно як одна родина. ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_4 , яка через похилий вік хворіла та потребувала стороннього догляду. У ОСОБА_4 та ОСОБА_2 навіть був спільний сімейний лікар, з яким у них була укладена декларація в КНП «Міська поліклініка №11» ХМР. 08.06.2021 ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка до 24.02.2022 проживала з ОСОБА_4 за тією ж адресою, потім була вимушена з неповнолітньою дочкою евакуюватись до Німеччини. ОСОБА_4 через вік відмовилась куди-небудь їхати з міста Харкова та залишилась спочатку на догляд свекрухи ОСОБА_2 , але потім ОСОБА_4 повернулась до своєї квартири на ОСОБА_6 . Станом на літо 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 активно спілкувались телефоном, але ОСОБА_2 намагалася весь час домовитись із сусідами ОСОБА_4 , щоб за плату вони доглядали бабусю. А потім з`явився «волонтер», який сам висловив бажання ОСОБА_2 доглянути ОСОБА_7 . Взамін він забрав всі заощадження бабусі та навіть оформив банківську карту із відомим йому пін-кодом, щоб отримувати близько 5000 гривень пенсії ОСОБА_4 щомісячно за свої послуги. В листопаді 2022 ОСОБА_4 стало гірше і вона перестала впізнавати людей через розвиток судинної деменції. Про це все писав вказаний «волонтер». Цим «волонтером» виявився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , який проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , в квартирі АДРЕСА_2 . 14.11.2022 мається висновок лікарів про судинну енцефалопатію (деменцію) у ОСОБА_4 , а потім вже психіатр поставив діагноз «Судинна деменція».

ОСОБА_3 був постійно на зв`язку з ОСОБА_2 та звітував їй про виконану ним роботу з догляду ОСОБА_4 . Але, в кінці лютого 2023 року ОСОБА_3 помітно менше став писати про стан ОСОБА_4 , почав ігнорувати дзвінки та прохання ОСОБА_2 повідомити про її стан та ввімкнути відео зв`язок. Стало відомо, що ОСОБА_3 , скориставшись її безпорадним станом запросив до неї додому 26.01.2023 нотаріуса Голуб А.І. під мотивом «хвороби ніг» та вона «відписала» свою квартиру на нього, оформивши це як «Договір довічного утримання». При цьому, є очевидним, що підписи та почерк на заповіті від 08.06.2021 та на договорі довічного утримання від 26.01.2023 істотно відрізняються і є різними! Маються докази того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з осені 2022 року перебуває в повністю безпорадному стані. Маються відеозаписи стану ОСОБА_4 в лікарні, коли її оглядав психіатр. Але потім ОСОБА_9 забрав ОСОБА_4 з лікарні та утримував за місцем проживання. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 померла. Всі ці дії спричинили істотну матеріальну та моральну шкоду, ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_5 зазнали протиправних дій щодо їх родички з боку Відповідача, якому достеменно було відомо про стан ОСОБА_4

31.05.2023 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, я якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_3 з початку війни в Україні, мешкав за місцем реєстрації, бо не мав змоги евакуюватися у безпечніше місце, оскільки в нього є хвора матір, яка не захотіла переїжджати в інше місце. Відповідач з іншими мешканцями будинку займалися облаштуванням сховища, оскільки постійно перебувала під обстрілами, що є загальновідомим фактом. Наприкінці березня, мешканці помітили, що в квартирі АДРЕСА_1 почала проживати ОСОБА_4 , яка є людиною похилого віку. Останню нагодували та вона повідомила, що з повномасштабного вторгнення та до кінця березня вона проживала у друзів позивачки, які з нею погано поводилася, у зв`язку з чим вона повернулася додому. Також ОСОБА_4 повідомила, що її документи та мобільний телефон залишилися у друзів позивача та попрохала Відповідача повернути їй їх. З моменту як ОСОБА_4 повернулась, вона постійно зверталася саме до Відповідача за допомогою. В подальшому ОСОБА_3 допоміг ОСОБА_4 оформити пенсійну карту, про що Відповідач повідомив ОСОБА_2 . Позивач посилається на те, що нібито ОСОБА_3 погодився доглядати її за розмір пенсії ОСОБА_4 , однак це припущення позивачки та не підкріплено жодним доказом. Відповідач не заперечує, що мав доступ до пенсійної картки ОСОБА_10 , пін-код від котрої вона йому особисто повідомила, однак всю пенсію, яку отримувала ОСОБА_4 він витрачав виключно на її потреби, а саме на ліки, продукти харчування він покупав за особисті кошти. В грудні 2022 року ОСОБА_4 попрохала Відповідача доглянути її та поховати її після смерті. 26.01.2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, який останній виконав в повному обсязі. 11 лютого 2023 року через погане самопочуття Відповідач поклав ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства Міська багатопрофільна лікарня № 18 Харківської міської ради, де вона перебувала 10 днів. Але згодом стан ОСОБА_4 погіршився та 01.03.2023 року її повторно було госпіталізовано до тієї ж 18 лікарні, де вона перебувала до 15.03.2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 . Відповідач самостійно займався її похованням, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання та актом. Всі ці документи були видані на ім`я ОСОБА_3 . В своєму позові Позивач постійно пише про захворювання ОСОБА_4 на судинну деменцію, однак у всіх виписках, оригінали яких наявні у Відповідача, жодного діагнозу судинної деменції ОСОБА_4 не мала.

Представник позивача у судовому засідання просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в попердньому судовому засіданні проти задоволення позову заперчував.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голуб Анна Ігорівна у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що до неї за консультацією звернувся ОСОБА_3 , який повідомив, що хоче укласти чи заповіт чи договір довічного утримання. Згодом вона виїжджала до ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_4 не змогла доїхати самостійно до неї, як до нотаріуса, через хворобу ніг, та консультувала її щодо укладання договору. Вона розповіла ОСОБА_4 про заповіт та про договір довічного утримання. ОСОБА_4 підтвердила, що хоче, щоб її утримували, та вони підписали договір. Договір ОСОБА_4 підписувала сидячі у ліжку, вона швидко втомлювалась, але згідно її віку. Свідок зазначила, що ОСОБА_3 не здійснював тиск на ОСОБА_4 при укладанні договору.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно копії договору довічного утримання 26 січня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Голуб А.I., реєстровий №64, на бланку НСТ 505326, ОСОБА_4 передала у власність квартиру АДРЕСА_1 взамін утримання та довічного догляду за нею ОСОБА_3 .

Згідно заповіту 08.06.2021 який зареєстровано в реєстрі за №1342 та який посвідчено ПН ХМНО Харченко Л.Л. ОСОБА_4 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також всього того, що відповідно до законодавства України може бути успадкованим у повному обсязі, без будь яких винятків, а також квартири АДРЕСА_1 призначила, щоб були ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на 1/3 ( одну третю) частку та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 на 2/3 ( дві треті) частки.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 померла.

З висновку судово-психіатричного експерта №29 від 15.01.2025 експертна комісія вказала, що ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься укладення договору довічного утримання від 26.01.2023 року, ознак стійкого психічного розладу не виявляла, за своїм психічним станом була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови "Про судову практику розгляду спорів про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 року N 9 правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Позивач у позові посилається на те, що ОСОБА_4 була хвора на деменцію, та в силу ст. 225 ЦК України при укладенні договору довічного утримання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тому цей правочин повинен бути визнаний недійсним.

З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що при оформленні договору довічного утримання ОСОБА_4 в силу свого віку швидко втомлювалась, але розуміла який саме договір бажає підписати.

У висновку судово-психіатричної експертизи № 29 комісія зазачила, що ОСОБА_4 за життя до лікаря-психіатра за медичною допомогою самостійно не зверталась, на лікуванні в психіатричних закладах нікли не перебувала, амбулаторно психіатром не спостерігалась. При оглядах лікарем поліклініки неколи не вказувалось на неадекватну поведінку ОСОБА_4 , рекомендацій огляду психіатром не надавалось. Про прогресуючі зміни в психічному стані ОСОБА_4 можливо казати лише починаючи з 11.02.2023, коли на тлі вираженої соматичної та хірургічної патології з інтоксикацією, ОСОБА_4 стала недоступною контакту при наявності свідомості, з 27.02.2023 - періодично замовляється, спостерігається порушення пам`яті, більшу частину часу проводить у сні. При огляді 15.03.2023 року на тлі домінування сомато-хірургічної патології психічний стан ОСОБА_4 лікарем психіатром розцінені як судинна деменція. З огляду на вищевикладене комісія вважає, що ОСОБА_4 в період часу, до якого відноситься укладення договору довічного утримання від 26.01.2023 ознак стійкого психічного розладу не виявляла, за своїм психічним станом була здатною усвідомлювати значення соїх дій та керувати ними.

Відео та роздруківки переписки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на які посилається представник позивача, лише свідчать про слабкий фізичний стан ОСОБА_4 , але не свідчать про наявність у ОСОБА_4 психічного розладу, внаслідок якого вона не усвідомлювала свої дії під час підписання договору довічного утримання.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4,12,13,141,263,265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голуб Анна Ігорівна про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.12.2025.

Суддя І.Д. Мельникова