ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/3200/25
Пр. №2/521/3195/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі Жулего М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний» (далі-ОК «Хвойний»), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на те, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОК «Хвойний» до неї про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2020 року по 01 серпня 2023 року, в обгрунтування якого зазначив, що вона не належним чином виконує свої зобов`язання по оплаті за надані їй послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №26131 від 05 лютого 2000 року та абонентської плати у розмірі 579,69 грн.

Зазначила, що у будинку по АДРЕСА_2 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, у зв`язку з чим, відповідно до п.12 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі-Правила №630) у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

Вказувала, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності не встановлено квартирний лічильник теплової енергії, тому згідно п.24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (далі-Правила №830) розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (далі-Методика №315).

З розрахунку заборгованості з опалення за 2020-2023 роки вбачається, що ОК «Хвойний» нарахувало їй загальний борг у розмірі 53069,82 грн., який складається: 41470,92 грн. основний борг за отримані послуги з теплопостачання; 9799,53 грн. сума інфляційних втрат; 1799,37 грн. 3% річних; 2684,00 грн. сума судового збору.

Стверджувала, що ОК «Хвойний» нарахувало їй основний борг за опалення за 2020-2023 роки за одноставковим тарифом, так як останній не відокремив абонентську плату, яка сплачується весь календарний рік за міжопалювальний та опалювальний періоди.

Зазначила, що з 01 січня 2023 року відповідно до п.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (далі- Закон № 2189-VIII), Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03 грудня 2020 року №1060-ІХ, постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг» від 21 серпня 2019 року №808року, та від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» було внесено зміни в плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента послуг з постачання теплової енергії на місяць, що надаються споживачам, а саме: установам та організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам за індивідуальними договорами, та становитиме -38,07 грн (з ПДВ).

Вважає, що зазначена ОК «Хвойний» у розрахунку заборгованості з опалення за 2020-2023 роки грошова сума у розмірі 579,69 грн., яка нараховується останнім щомісячно в міжопалювальний період та додається до плати за постачання теплової енергії у опалювальний період не відповідає граничному розміру абонентської плати споживачів, яка складає 38,07 грн. разом з податком на добавлену вартість, яка проводиться лише при укладеному індивідуальному договорі на постачання теплової енергії, розмір якої залежить від щорічного встановленого прожиткового мінімуму громадян.

Крім того, вказувала, що при нараховані їй штрафних санкцій за невиконання обов`язку по сплаті отриманих послуг з теплопостачання, а саме інфляційних витрати у розмірі 9799,53 грн. та 3% річних у розмірі 1799,37 грн., ОК «Хвойний» не врахував, що Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послу в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206 було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Стверджувала, що відповідач при нарахуванні їй заборгованості за теплопостачання посилається на те, що плата за теплопостачання нараховується відповідно до публічного договору приєднання, тому вона зобов`язана сплачувати за отримані послуги з теплопостачання, хоча ніякого фактичного виконання акцептування індивідуального договору з її боку не було, а факт отримання послуги з теплопостачання, це не її дії, направлені на підтвердження укладання індивідуального договору.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій ОК «Хвойний», які полягають у неякісному наданні послуг теплопостачання, неналежному обліку використаної теплоенергії, було зроблено противоправне нарахування заборгованості за фактично спожиту теплоенергію, незаконне відключення у січні 2023 року належної їй квартири АДРЕСА_3 , з продовженням незаконного нарахування їй оплати за непоставлену в її квартиру теплоенергії.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд визнати дії ОК «Хвойний» з надання їй послуг з теплопостачання, обліку використаної теплоенергії, нарахуванні заборгованості за фактичну спожиту теплоенергію та припинення житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, противоправними; визнати індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, на який посилається ОК «Хвойний», таким, що між ОСОБА_1 та ОК «Хвойний», не укладався; зобов`язати ОК «Хвойний» виконати перерахунок наданих ним послуг з централізованого опалення належної їй квартири АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2020 року до кінця опалювального періоду 2023 року, відповідно до вимог: Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22 листопада 2018 року; Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послу в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206; ст.24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 та стягнути з ОК «Хвойний» на його користь моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.40-41).

Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а.с.69).

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року клопотання позивача про об`єднання справ у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОК «Хвойний», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів залишено без задоволення (а.с.91, 93).

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року клопотання позивача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОК «Хвойний», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів залишено без задоволення (а.с.92, 94).

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.138).

Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 27 лютого 2025 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с.26,27).

Представник ОК «Хвойний», діюча за ордером від 12 червня 2025 року в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в який просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог та слухати справу за її відсутності. Раніше надала відзив на позов та додаткові пояснення у справі, в обгрунтування якого зазначила, що ОК «Хвойний» є виконавцем послуги теплопостачання відповідно до положень Закону України «Про житло-комунальні послуги» № 2189-VIII (далі-Закон № 2189-VIII), Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV (далі-Закон № 2633-IV), Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року №830 та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері теплопостачання.

Свою діяльність щодо надання послуг теплопостачання ОК «Хвойний» здійснює на підставі ліцензій від 17 березня 2020 року.

Нарахування вартості послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється та надається ОК «Хвойний» на підставі двоставкового тарифу на послуги постачання теплової енергії для населення, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 жовтня 2020 року №368.

Розрахунок місячної абонентської плати за одиницю приєднаного теплового навантаження протягом року розраховується за формулою: 0,856 х 97265,00 грн. : 12287,99 кв.м.=6,78грн., де 0.856 - питоме навантаження на будинок; 97265,00грн.-тариф встановлений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 жовтня 2020 року №368; 12287,99 кв.м- загальна кількість метрів квадратних всіх приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказувала, що наведений позивачем розрахунок абонентської плати не відповідає дійсності, оскільки в наведеному розрахунку вартість поділена на кількість квартир, а не на загальну кількість квадратних метрів в будинку.

Стверджувала, що абонентська плата за одиницю приєднаного теплового навантаження протягом року в структурі двоставкового тарифу та плата за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг це зовсім два різних розрахунки.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону № 2189-VIII договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Вказувала, що позивачка на підтвердження оплати послуг теплопостачання наданих їй ОК «Хвойний» надала квитанцію від 19 березня 2021 року про сплату заборгованості на користь останнього у розмірі 4784 грн., що є за її думкою акцептом публічного договору приєднання, який опубліковано на офіційному сайті ОК «Хвойний».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206 їз змінами від 30 грудня 2023 року до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);

припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Вважає, що оскільки територія м. Одеси не є тимчасово окупованою територією та такою на якій ведуться бойові дії, тому ОК «Хвойний» правомірно нарахував позивачці суму штрафних санкцій на виниклу заборгованість позивачки за послуги теплопостачання.

За таких обставин, представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.53-57,58,88,98-101,152).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом № 2189-VIII, Законом № 2633-IV), Правилами №830 та іншимі нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність у сфері теплопостачання, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України Законом № 2189-VIII.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.

За наведеним у пунктах 2, 5 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII визначенням: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 2189-VIIІ учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно ст. 1, п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону№ 2189-VIIІ виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Отже, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2189-VIIІ ОК «Хвойний» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та здійснює свою діяльність на підставі ліцензій від 17 березня 2020 року (а.с.61,62).

ОК «Хвойний» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.49).

Нарахування вартості послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється та надається ОК «Хвойний» на підставі двоставкового тарифу на послуги постачання теплової енергії для населення, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 жовтня 2020 року №368 (а.с.63,64, 64звор.-65).

Розрахунок місячної абонентської плати за одиницю приєднаного теплового навантаження протягом року ОК «Хвойний» розраховується за формулою: 0,856 х 97265,00 грн. : 12287,99 кв.м. = 6,78 грн., де 0.856 питоме навантаження на будинок; 97265,00 грн.-тариф встановлений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 жовтня 2020 року №368; 12287,99 кв.м- загальна кількість метрів квадратних всіх приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №26131 від 05 лютого 2000 року належала квартира АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 з 23 березня 1973 року зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/ перебування особи № Х1-271615 ю/о від 28 жовтня 2025 року (а.с.140).

10 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.33-35).

10 квітня 2024 року право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.36).

Встановлено, що з 13 грудня 1995 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/ перебування фізичної особи на території м. Одеси № С5-6567-Ф/л від 14 січня 2020 року (а.с.38).

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом ОК «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по який ухвалою суду від 06 травня 2025 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.82).

Відповідно до ч.1ст. 4 Закону № 2189-VIII законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії» (далі також - Правила), які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. 14 Закону №2189-VIII (п. 13 Правил № 830).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 14 Закону № 2189-VIII за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

Згідно із Законом № 2189-VIII договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021року № 1022 та № 1023.

Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 №1022:

- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;

- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);

- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону №2189-VIII (у редакції змін внесених Законом № 1060-IX) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Разом з тим, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII визначено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01 травня 2020р.) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч.1ст.14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Водночас, п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.

Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01 травня 2019роаку (тобто з дати, коли набрав чинності Закон № 2189-VIII у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08вересня 2021року № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2021року у справі № 908/3233/20, від 14 грудня 2023 року у справі № 908/2078/22 та від 09 квітня 2024року у справі № 908/710/23.

Встановлено, що на офіційному сайті ОК «Хвойний» https://hvoyniy.od.ua була опублікована інформація щодо затвердження Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021року № 1022 типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги з постачання теплової енергії та форму заяви до нього.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг (відповідача) не прийняла рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклала відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

При цьому, суд зауважує про те, що законодавцем була передбачена неактивність споживачів щодо укладання договорів, тому непідписана заява-приєднання до договору не вбачає відсутність підстав для укладання договору, оскільки в даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним, що не передбачає підписання заяви-приєднання.

Отже, позивачкою було прийнято (акцептовано) оферту відповідача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Окрім цього, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому знаходилась належна позивачці квартира АДРЕСА_3 , підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради №368 від 22 жовтня 2020 року про встановлення двоставкових тарифів на послуги постачання теплової енергії, що надається населенню ОК «Хвойний»

Таким чином, фактом приєднання позивачкою до умов індивідуального договору (акцептування договору) є факт отримання послуги та її оплата, що підтверджується рахунками та квитанціями про оплату від 19 березня 2021 року, за серпень 2021 року, за вересень 2021 року, за листопад 2021 року, за січень-березень 2022 року, червень-вересень 2022року, листопад-грудень 2022 року, лютий 2023 року, вересень 2023 року (а.с.16,17,19,20,21,22,23,24,25).

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними доводи представника позивача щодо відсутності передумов для приєднання позивачки до вказаного договору, а також доводи про те, що договір не є укладеним.

Суд вважає, що між сторонами укладено індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), який є публічним договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 640, 641, та 642 ЦК України, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення на невизначений строк.

Так, згідно зі ст. 11 УК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 ЦК України).

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Частиною 6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Так, згідно п.1 договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.

Відповідно до п. 2 договору даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця https://hvoyniy.od.ua.

Згідно п. 4 договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.

Пунктом 5 договору встановлено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

У п. 8 договору визначено, що виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішнього будинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (п. 11 та п. 12 договору).

Відповідно до п. 30 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил №830, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року, № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця https://hvoyniy.od.ua.

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Згідно з п. 31 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті виконавця https: https://hvoyniy.od.ua. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення вдію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Пунктом 33 договору передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватись у електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору).

Відповідно до п. 44 договору сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до умов цього договору або закону.

Зважаючи на наведене, індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії позивачці є укладеним, у зв`язку з чим є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі і щодо своєчасної та повної оплати позивачкою наданих відповідачем послуг.

Як визначено в п. 5 договору, обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/ опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018року № 315, встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу III Методики.

Розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.

Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Пунктом 5 Розділу III Методики визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень.

Розподілений обсяг для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою 13,14.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за індивідуальним договором, натомість позивачем не сплачено за надані у період з 2020року по 2023 рік включно послуги за вказаним договором, внаслідок чого у позивачки перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 53069,82 грн. за послугу з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та по абонентській платі.

Наразі строк виконання зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії є таким, що настав. Позивачем не надано доказів оплати наданих послуг з постачання теплової енергії.

Оскільки предметом розгляду данної справи є визнання індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, таким, що не був укладеним між ОСОБА_1 та ОК «Хвойний», то суд вважає, що питання про перерахунок наданих відповідачем послуг з централізованого опалення належної позивачці квартири АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2020 року до кінця опалювального періоду 2023 року, відповідно до вимог: Методики №315 від 22 листопада 2018 року; Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послу в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206; ст.24 Правил №830 повинні розглядатися у справі за позовом ОК «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

При цьому слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості позивачка не спростувала, докази, які б підтверджували факт повної оплати останньою, як споживачем за договором або неможливості виконання цього зобов`язання з поважних причин в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1статті 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно достатті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, несплатою відповідачу вказаної суми за послугу з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентської плати позивачка порушила зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог позивачки.

Щодо заперечень позивачки щодо стягнення з неї на користь відповідача інфляційних втрат в сумі 9799,53 грн. та 3% річних в сумі 1799,37 грн. за прострочення оплати за теплову енергію та абонплату суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування вказаних положень Кодексу не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини 1 цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України настає саме за умови прострочення виконання боржником відповідного грошового зобов`язання у встановлений строк.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наразі слід зазначити, що згідно положень Цивільного кодексу України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03 квітіня 1997 року №62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Разом з тим, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020року у справі №910/13071/19 зазначено, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даих вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Відповідно до ч.ч.1, 2ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України. У випадках, встановлених законом, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Суд вважає, що позивачка не довела факт спричинення їй моральної шкоди зі сторони відповідача, тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про захист прав споживачів звільтнена від сплати судового збору і їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог, то судовий збір відшкодовується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда