Справа № 147/1443/25
Провадження № 22-ц/801/2540/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Усенка Михайла Ігоровича

на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Борейко О.Г.,

в справі № 147/1443/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.10.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 9371850, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти у розмірі 7 000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором. Згідно із п. 7.1. кредитного договору. Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно з Правилами та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. У порушення вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором.

20 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №47-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №9371850 від 10.10.2019, укладеним з ОСОБА_1 .

Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 33 795,72 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн; заборгованість за процентами 22 875,72 грн; заборгованість за комісією 840 грн; заборгованість за штрафом 3 080 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 9371850 від 10 жовтня 2019 року у розмірі 10 990 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 787 грн 52 коп. та 2 600 грн 80 коп. понесених витрат за надання правничої допомоги.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 4 049 грн 40 коп. понесених витрат за надання правничої допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача Усенко М.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмовлених вимог та ухвалити у цій частині нове про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що проценти за користування кредитом нараховувались відповідно до п. 2.3 кредитного договору, яким передбачена пролонгація кредиту, і у зв`язку з продовженням користування відповідачем кредитними коштами, строк кредитування продовжився.

Щодо відмови у стягненні штрафу, то апелянт зазначає, що нарахування його припинилось до 24 лютого 2022 року, що підтверджується доданими відомостями про щоденні нарахування.

Вважає, що витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу і заявлені до стягнення є завищеними, та не обґрунтованими належним чином.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 13 листопада 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (33 795,72 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 10 жовтня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 9371850, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 7 000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений договором. Вказаний договір було підписано в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно із п.1.1. Договору Позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п.1.2. Договору загальний розмір кредиту становить 7 000 грн.

Згідно із п.1.3. Договору кредит надається строком на 15 днів з 10.10.2019 та відповідно п.1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 25.10.2019.

Пунктом 1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 840 грн, яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3150 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної картки Позичальника.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умовами цього Договору, Позичальник починаючи 3 дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Відповідно до п.6.1. Договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua

Згідно із п 6.2., розміщені в особистому кабінеті Позичальника проєкт цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою) Відповідь про прийняття пропозиції про Укладання цього Кредитного договору (акцент) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними Позичальником під час реєстрації особистого кабінету, a Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору електронного повідомлення про прийняття пропозиції про укладення (акцепту) Особистому кабінеті на сайті Товариства Після укладення цей Кредитний договір розміщується в особистому кабінеті Позичальника.

Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що:

-він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору;

-він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками;

-на момент підписання Кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність Позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо);

-вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною;

-він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору;

-він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього Договору.

Пункт 6.4. закріплює наступне: укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Згідно із п.6.5. Договору, цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 , з яким було укладено договір № 9371850 від 10.10.2019, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор S66463, час відправки ідентифікатора позичальнику 10.10.2019 о 21:34, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор 93 (а.с. 20 на звороті).

Таким чином, ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення Анкети - заяви про надання кредиту № 9371850 від 10.10.2019 на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором S66463, на підписання електронного договору, за яким у подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 7 000 грн, що підтверджується Платіжним дорученням №2004228 від 10.10.2019.

З інформації АТ КБ «Приватбанк» наданої на виконання вимог ухвали суду вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , випущена платіжна картка № НОМЕР_2 . 10 жовтня 2019 року на платіжну картку № НОМЕР_2 було зараховано грошові кошти в сумі 7 000 грн, що відображено у відповіді банку від 07.09.2025 (а.с. 50).

27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №78-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит Капітал» » право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №9371850 від 10.10.2019, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру боржників за ОСОБА_1 станом на 20 лютого 2020 року рахується заборгованість за Договором про споживчий кредит №9371850 від 10.10.2019 у загальному розмірі 33795,72 грн, яка складається з: 7 000 грн заборгованості за основним зобов`язанням, 22 875,22 грн заборгованості за нарахованими відсотками, 840 грн заборгованості за комісією та 3 080 грн заборгованості по штрафах/пені (а.с. 28).

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленими обставини укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені ним.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що продовження нарахування процентів за ставкою згідно з п.1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є безпідставним й так само на думку суду є неправомірним нарахування штрафних санкцій, в силу положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Із змісту апеляційної скарги позивача вбачається, що рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року оскаржується в частині стягнення процентів за користування кредитом, штрафу та витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга не містить доводів, щодо оскарження рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту 7 000 грн та комісії, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постановах: від 14 червня 2022 року (справа № 757/40395/20), від 20 червня 2022 року (справа № 757/40396/20), від 04 грудня 2023 року (справа №212/10457/21) та інших, неодноразово вказував на те, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

У постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 9371850 від 10.10.2019 року, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 7 000 грн.

Згідно договору про відступлення прав вимоги №69-МЛ від 20.02.2020 року до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 9371850 від 10.10.2019 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 7 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нарахування позивачем процентів за користування кредитом у заявленому розмірі та штрафних санкцій відповідає умовам договору.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 9371850 від 10.10.2019 станом на 21.08.2025 року у розмірі 33 795,72 грн, з яких: 7 000,00 грн тіло кредиту, 22 875,72 грн заборгованість за процентами, нарахована за період з 11.10.2019 року по 12.02.2020 року, 3 080 грн штрафу та комісія у розмірі 840 грн.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно пункту 1.3 договору про споживчий кредит № 9371850 від 10.10.2019 кредит надається строком на 15 днів з 10 жовтня 20219 року (строк кредитування).

Пунктом 1.4 договору сторонами визначено термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25 жовтня 2019 року.

Згідно п.1.5.2 проценти за користування кредитом 3 150 грн, які нараховуються за ставкою 3,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Розділом 2 договору (п. 2.2.2) встановлено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1 6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, встановлених договором (п. 2.2.3).

Згідно п. 2.3.1 кредитного договору, позичальник, за наявної відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту згідно умов договору.

У заяві-анкеті (для отримання кредиту) зазначено, що орієнтовний строк повернення кредиту 15 днів.

У графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору зазначено кількість днів на який надано кредит 15, та суму процентів 3 150,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що належних та допустимих доказів на підтвердження продовження/пролонгації/збільшення строку кредитування, визначених п. п. 2.3.1 2.3.2 кредитного договору зокрема, направлення позичальником кредитодавцю електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора матеріали справи не містять й відповідно нема правових підстав для нарахування відсотків поза межами договору.

Наведене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у справі №910/4518/16 від 05.04.2023 дійшла висновку, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Позивач при зверненні до суду першої інстанції не заявляв вимогу про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом на підставі норм статті 625 ЦК України.

А тому посилання на те, що продовження користування відповідачем кредитними коштами свідчить про пролонгацію і продовження строку кредитування є безпідставними.

Із огляду на викладене, правильно установивши характер спірних правовідносин та норми права, якими вони врегульовані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір про споживчий кредит укладений на строк 15 днів, упродовж яких кредитор, керуючись статтею 1054 ЦК України, мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. договору).

Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 7000 грн слід проводити із відсоткової ставки 3,0%, яка обмежується 15 днями та їх загальний розмір становить 3150 грн (7000 грн х 3,0% х 15 днів).

Твердження апелянта про помилковість висновків суду про застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України та сплати неустойки (штрафу, пені) , оскільки нарахування штрафу у цій справі відбувалось до 24 лютого 2022 року, є безпідставними.

Так, відповідно до відомостей про щоденні нарахування, на які посилається апелянт, взагалі відсутні записи із розподілом нарахування за структурою заборгованості, зокрема, нарахування штрафу, базу його нарахування тощо, що виключає можливість суду перевірити правомірність визначення позивачем розміру штрафу, який заявлено до стягнення.

Інші розрахунки заборгованості, які б відображали нарахування відповідачу штрафів, в матеріалах справи відсутні.

Тому апеляційний суд відкидає посилання апелянта на те, що нарахування штрафів нібито відбулося до початку дії п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача штрафу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Усенка Михайла Ігоровича залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б.Войтко

В.В. Сопрун