Номер провадження: 22-ц/813/1783/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Вадовської Л.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 (до якої приєднався ОСОБА_2 ), представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами, на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сегеда О.М. 24 червня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» було залишено без задоволення.

18 червня 2024 року від представника відповідачів до суду першої інстанції надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 25000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 31250,00 грн.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 та Демідова В.А. про ухвалення додаткового рішення було задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами, яким доповнено резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року наступними абзацами:

«Стягнути ТОВ «Консалт Солюшенс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнути ТОВ «Консалт Солюшенс» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.».

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Консалт Солюшенс» просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки представником відповідачів було подано заяву про ухвалення додаткового рішення з пропуском процесуальних строків, та не подано разом із заявою обґрунтувань причин такого пропуску, то суд першої інстанції не мав правових підстав для ухвалення судового рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 (до апеляційної скарги приєднався ОСОБА_2 ) просить додаткове рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 25000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 - судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 31250,00 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановлення немотивованого судового рішення, яким задоволено лише 10% фактично понесених витрат зумовлює одночасне порушення двох положень Конвенції з прав людини й основоположних свобод, а саме - права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції) та права на мирне володіння майном (ст. 1 першого протоколу Конвенції).

Сторони про розгляд справи на 25 листопада 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 та Демідова В.А., представник ТОВ «Консалт Солюшенс» .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника ТОВ «Консалт Солюшенс», представника ОСОБА_1 (до якої приєднався ОСОБА_2 ) підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» було залишено без задоволення.

Крім того, в судовому засіданні 12 червня 2024 року представником відповідачів було заявлено, що ним буде подана заява про винесення додатково рішення у справі про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на а надання професійної правничої допомоги.

17 червня 2024 року, через систему «Електронний суд», від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду першої інстанції надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 25000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 31250,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, заява про відшкодування понесених стороною витрат на правничу допомогу може бути подана лише у той строк, який вказаний у процесуальному законі. Якщо немає клопотання про поновлення такого строку, то суд позбавлений повноважень самостійно вирішувати питання про його поновлення.

За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частинами 1, 2 ст. 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поважними можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Колегією суддів встановлено, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси було постановлено 12 червня 2024 року, та у судовому засіданні 12 червня 2024 року представником відповідачів було заявлено, що ним буде подана заява про винесення додатково рішення у справі про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на а надання професійної правничої допомоги.

Надалі, 17 червня 2024 року, представник ОСОБА_1 та Демідова В.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду першої інстанції із заявою про відшкодування понесених відповідачами витрат на правничу допомогу тобто із дотриманням п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вказане у повному обсязі спростовує доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Консалт Солюшенс» про те, що оскільки представником відповідачів було подано заяву про ухвалення додаткового рішення з пропуском процесуальних строків, та не подано разом із заявою обґрунтувань причин такого пропуску, то суд першої інстанції не мав правових підстав для ухвалення судового рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 серпня 2022 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. 79 і 112 відповідно).

Як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідачів до заяви про ухвалення додаткового рішення суду першої інстанції надано наступні докази: ордери від 22 січня 2024 року та 11 квітня 2024 року, договір №02-01/24 про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року, договір №05-04/24 про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року, акт №1 приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору №02-01/24 про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року від 13 червня 2024 року, акт №1 приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору №05-04/24 про надання правової допомоги від 11 квітня 2024 року від 13 червня 2024 року, квитанції від 14 червня 2024 року.

Як вже вказувалось вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена стороною відповідачів до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у розмірі 25000,00 грн., та на користь ОСОБА_2 у розмірі 31250,00 грн., не є співмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та ціною позову, яка становить 27115,12 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача заявлялось вимогу щодо зменшення відповідних витрат, у якій представник ТОВ «Консалт Солюшенс» посилався на те, що розмір витрат, поданий адвокатом у справі, є неспівмірним з ціною позову та з даною категорією справ, є завищеним та не відповідає критерію розумності, оскільки ТОВ «Консалт Солюшенс» у своїй позовній заяві просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 747 доларів США 36 центів, що станом на день подання позовної заяви було еквівалентно 27115,12 грн.

Апеляційний суд, надаючи правову оцінку витратам, понесеним відповідачами на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги той факт, що предметом позову є стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами, тобто справа не є складною, оскільки судова практика у спірних правовідносинах є усталеною.

За таких обставин, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Консалт Солюшенс» на користь відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 3000 грн. кожному, та вважає зазначений розмір витрат є співмірним із ціною позову, складністю справи, а також обсягом дій, вчинених адвокатом в інтересах позивача.

Інші доводи апеляційних скарг були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявників із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 (до якої приєднався ОСОБА_2 ) - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 16 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе