Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/8829/25
Номер провадження2/711/3118/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
19 грудня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,
-визнати власністю ОСОБА_2 , як окремим об?єктом права власності, частину приміщень житлового будинку літ. «А-1»: приміщення №2-5 площею 12.3 кв.м., приміщення № 2-6 площею 10.7 кв.м., приміщення № 2-7 площею 7.8 кв.м.; приміщення прибудови «а2 »: приміщення № 2-4 площею 7.0 кв.м., приміщення №2-8 площею 8.7 кв.м.; приміщення прибудови «а3»: приміщення №2-2 площею 3.1 кв.м., приміщення №2-3 площею 1.8 кв.м.; приміщення прибудови «а4»; приміщення № 2-1 площею 3.1 кв.м.; прибудова літ. «Г»; прибудова літ. «Г»; прибудова літ. «3»; прибудова літ. «Ж»; огорожа №2; водоколонка №4, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ;
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 26.12.2017 йому на праві приватної власності належить 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно з укладенням договору дарування частини житлового будинку 26.12.2017 був укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого позивачу було подаровано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , на якій фактично знаходиться подарована позивачу частина житлового будинку.
Як зазначає позивач у мотивувальній частині позовної заяви, житловий будинок між ним та співвласником ОСОБА_2 фактично поділений, а також фактично поділені земельні ділянки під житловим будинком.
Згідно інформації щодо визначення частки співвласника, наданої КП «ЧООБТІ», до належної позивачу частки у будинковолодінні входить: літ. «А-1» приміщення №1-5, 1-6; прибудова «а» приміщення №1-3, №1-4; а1 приміщення 1-1, 1-2; «Б» сарай; «Е» погріб; огорожа №1; водоколонка №3; хвіртка №5; огорожа №6.
До належної відповідачу частки в будинковолодінні входить: житловий будинок літ А-1 приміщення №2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8; прибудова літ. «а2», прибудова літ. «а3», прибудова літ. «а4»,, прибудова літ. «Г», прибудова літ. «г», прибудова літ. «З», прибудова літ. «Ж», огорожа №2, водоколонка №4.
Також позивач у позові зазначає, що між сторонами фактично склався порядок користування будинковолодінням, співвласниками якого вони є, що визначений відповідно до ідеальних часток у праві власності. Між приміщеннями, що використовують сторони, встановлені перегородки; у спільному користуванні жодні приміщення не перебувають.
14.01.2025 позивач звернувся до відповідача з пропозицією поділу будинку та припинення спільної часткової власності. Крім того позивач 15.05.2025 повторно звернувся до відповідача з відповідною пропозицією.
Однак, як стверджує позивач, відповідач, не дивлячись на те, що поділ в натурі будинковолодіння фактично між сторонами проведений, ухиляється від здійснення оформлення його поділу.
Підсумовуючи викладене позивач робить висновок, що він має право та фактичну можливість на виділ в натурі належної йому частки нерухомого майна.
У зв`язку з цим, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити згідно прохальної частини позовної заяви.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна направлено за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси (а.с.54-57).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2025 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.64-66).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси віл 08.10.2025 відкладене підготовче засідання до 09 год 00 хв 04 листопада 2025 року в зв`язку з неприбуттям у судове засідання відповідача ОСОБА_2 (а.с.149).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2025 року закрите підготовче провадження у справі № 712/8829/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна; розгляд справи по суті призначений 09 грудня 2025 року о 09 год 00 хв в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.160).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 09 грудня 2025 року о 09 год 00 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (ч.8 ст.178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами).
У зв`язку з наявністю законодавчо визначених умов для проведення заочного розгляду справи, суд 09 грудня 2025 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав (а.с.160).
Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подав, тому суд, заслухавши думку позивача ОСОБА_1 , який не заперечив проти розгляду справи у відсутність відповідача як учасника справи, керуючись ч.1 ст.223 ЦПК України, постановив протокольну ухвалу про проведення судового засідання в справі №712/8829/25 за даної явки учасників справи.
09 грудня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 14 год 00 хв 19 грудня 2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію позивача, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_3 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/5 (дві п`ятих) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку, який посвідчений 26.12.2017 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №2334 (а.с.6).
Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108999738 від 26.12.2017 суд встановив, що за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 2/5 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яку він набув на підставі договору дарування від 26.12.2017 (а.с.7).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №407035586 від 06.12.2025 суд встановив, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві часткової власності ОСОБА_2 (3/5 часток на підставі договору дарування, що посвідчений 13.10.2021 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О.) та ОСОБА_1 (2/5 часток на підставі договору дарування, що посвідчений 26.12.2017 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю.) (а.с.11).
Також з означеного засобу доказування суд встановив, що складовими частинами об`єкту нерухомого майна є: житловий будинок з прибудовами під літ «А-1,а»; житловий будинок з прибудовами а1, а.2, а3, а4; сарай під літ. «Б»; вбиральня під літ. «В»; літня кухня під літ. «Г,г»; погріб під літ. «Е», погріб під літ. «Ж»; гараж під літ. «З»; огорожа №1,2,5,6; водоколонка №3; водоколонка №4; замощення «І».
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).
Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право створює презумпцію належності цього права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації.
Із технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема з експлікації приміщень житлового будинку садибного типу, суд встановив, що означений житловий будинок містить два номера відокремлених груп приміщень: 1) у житловому будинку під літ. «А-1»: кімната 1-5 площею 7,9 кв.м та кімната 1-6 площею 10,9 кв.м; у прибудові «а1»: веранда під №1-1 площею 4,2 кв.м та санвузол під №1-2 площею 1,9 кв.м; у прибудові під літ. «а»: коридор під №1-3 площею 5,5 кв.м. та кухня під №1-4 площею 5,8 кв.м, а всього загальною площею 36,2 кв.м.; 2) у житловому будинку під літ. «А-1»: кімната 2-5 площею 12,3 кв.м, кімната 2-6 площею 10,7 кв.м та кімната 2-7 площею 7,8 кв.м; у прибудові «а2»: кухня під №2-4 площею 7,0 кв.м та кімната 2-8 площею 8,7 кв.м.; у прибудові під літ. «а3»: веранда під №2-2 площею 3,1 кв.м. та ванна під №2-3 площею 1,8 кв.м; у прибудові під літ. «а4»: веранда під №2-1 площею 3,1 к.в.м, а всього загальною площею 54,5 кв.м (а.с.13-22).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини 1-3 ст. 358 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У постановах Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 та від 30 квітня 2025 року у справі № 149/576/20 зазначено, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц зроблено висновок, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
У п.6.19.1-6.19.3, 6.21 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі №357/3145/20 зроблено правовий висновок, що в результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 ЖК України.
Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна визначальним є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.
Суд встановив, що є технічна можливість поділу в натурі будинковолодіння, що знаходиться у спільній частковій власності сторін відповідно до їх часток так, щоб це найбільше відповідало ідеальним часткам співвласників.
Технічна можливість поділу спірного будинковолодіння підтверджується висновком судового експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №22/25-БТ від 23.05.2025.
Також суд встановив, що загальна площа житлового будинку «А-1» з прибудовами «а», «а1», «а2», «а3» та «а4» згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №407035586 від 06.12.2025 та технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складає 90,7 кв.м. Тобто 2/5 частин означеного об`єкту нерухомості складає 36,28 кв.м, а 3/5 частин 54,42 кв.м.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що поділ будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку судового експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №22/25-БТ від 23.05.2025 здійснений максимально наближено до ідеальних часток співвласників в означеному об`єкті нерухомості, а тому не потребує розгляду судом питання про грошову компенсацію.
Відповідно у власність відповідача ОСОБА_2 підлягає виділенню 3/5 частин будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частина приміщень житлового будинку літ. «А-1»: приміщення №2-5 площею 12.3 кв.м., приміщення № 2-6 площею 10.7 кв.м., приміщення № 2-7 площею 7.8 кв.м.; приміщення прибудови «а2 »: приміщення № 2-4 площею 7.0 кв.м., приміщення №2-8 площею 8.7 кв.м.; приміщення прибудови «а3»: приміщення №2-2 площею 3.1 кв.м., приміщення №2-3 площею 1.8 кв.м.; приміщення прибудови «а4»; приміщення № 2-1 площею 3.1 кв.м.; літня кухня літ. «Г»; прибудова літ. «г»; прибудова літ. «3»; прибудова літ. «Ж»; огорожа №2; водоколонка №4.
Суд зауважує, що інтереси сторін таким поділом будинку не будуть порушені, оскільки відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження, існує один варіант поділу будинку в натурі, який не передбачає відступу від розміру ідеальних часток сторін у спірному будинковолодінні, що не завдає неспівмірної шкоди господарському призначенню майна та відповідає фактичному користуванню співвласників.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Водночас, відповідач ОСОБА_2 , будучи щоразу належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не запропонував інших варіантів поділу спірного нерухомого майна для їх розгляду судом, а також не заявив клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та вмотивованими, а відповідно такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат суд не здійснює, оскільки позивач ОСОБА_1 під час проголошення вступного слова виявив волю на залишення судових витрат за ним без їх стягнення з відповідача в справі.
Керуючись ст. 15, 319, 355, 356, 358, 367 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 95, 244, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.
Провести поділ будинковолодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між його співвласниками: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності.
Виділити у власність відповідача ОСОБА_2 3/5 частин будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину приміщень житлового будинку літ. «А-1»: приміщення №2-5 площею 12.3 кв.м., приміщення № 2-6 площею 10.7 кв.м., приміщення № 2-7 площею 7.8 кв.м.; приміщення прибудови «а2 »: приміщення № 2-4 площею 7.0 кв.м., приміщення №2-8 площею 8.7 кв.м.; приміщення прибудови «а3»: приміщення №2-2 площею 3.1 кв.м., приміщення №2-3 площею 1.8 кв.м.; приміщення прибудови «а4»; приміщення № 2-1 площею 3.1 кв.м.; літня кухня літ. «Г»; прибудова літ. «г»; прибудова літ. «3»; прибудова літ. «Ж»; огорожа №2; водоколонка №4.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинковолодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складене 19 грудня 2025 року.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .
Головуючий: О. В. Петренко