Справа № 635/7086/25
Провадження № 2/635/5439/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором №200517437 у розмірі 25929,77 гривень, а також стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви вказано, що 27.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200517437 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 8871,07 грн., з встановленим строком користування з 27.04.2016 по 27.04.2019 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором №200517437 від 27.04.2025, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 .

Таким чином ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, у той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, внаслідок чого станом на 19.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №200517437 становить 25929,77 грн., з яких: 8871,07 грн. - заборгованість за кредитом; 17058,70 грн. - заборгованість за відсотками.

Заборгованість розрахована станом на дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.

Також позивач зазначає, що положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону позивач вважає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача на момент звернення із позовом включає: заборгованість за кредитним договором № 200517437 від 27.04.2016 року в сумі 25929,77 грн; суму 3% річних 2331,55 грн; суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання 5669,92 грн., відповідно разом заборгованість становить 33931,24 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 травня 2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання та викликано сторін по справі.

15.10.2025 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява містить в собі посилання на обставини, що не відповідають дійсності,а відтак позовні вимог є безпідставними та необґрунтваними з огляду на наступне. Так, відповідачем вказано, що 27.04.2016 року дійсно між ним та ПАТ Банк Михайлівський» було укладено кредитним договір №200517437, відповідно до умов якого останній отримав в користування кредитні коштів з встановленним строком з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року. 23 травня 2016 року, згідно з рішенням Правління Національного банку України №914/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Тобто фактично через місяць після укладення договору банківські відділення «Банку Михайлівський» по всьому місту Харкову припинили свою роботу, що внесло невизначеність у подальшу взаємодію з Банком. Відповідач вказує, що він вирішив виконати свій обов`язок зі сплати кредиту та нарахованих відсотків достроково, та в липні 2016 року останній повернув на рахунок Банку заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками. Проте факт повернення ним кредитних коштів підтверджити не може, зазначивши, що зберігання відповідних платіжних документів на протязі тривалого часу суперечить здоровому глузду. Крім того, відповідачем надано кредний звіт відносно нього з Українського буро кредитних історій, з якого вбачається, що кредит був закритий 06.07.2016 року. Таким чином, на думку відповідача по даній справі відсутній предмет спору.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить відмовити в задоовлені позову з підстав пропущення строку позовної давності, адже враховуючи позицію позивача про те, що кредит не сплачувався відповідачем взагалі, то загальний строк позовної давності сплинув 27.04.2019 року.

24.10.2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в якиз зазаначає, що відповідач у відзиві на позов визнає факт укладання кредитного договору №200517437 від 27.04.2016 року. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем разом з позовом подано виписки по рахунку за кредитним договором № 200517437 від 27.04.2016 року за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» 23.05.2016 по 27.07.2020 року. Подані до суду виписки з особових рахунків відповідача мають всі необхідні реквізити. Ці виписки з особових рахунків є основним доказом, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором № 200517437 від 27.04.2016 року за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський». Крім того, виписки з особових рахунків ОСОБА_1 містять обов`язкові реквізити, які дають змогу визначити, що дана виписка стосується саме даного боржника, та щодо кредитного договору, який є предметом спору, зокрема: кредитний договір № 20051743 укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 .

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, разом із подання позовної заяви заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання заперечував про заявлених позовних вимог, вказав, що заборгованість за кредитним договором ним сплачена в повному обсязі ще в липні 2016 року, а тому просить відмовити у задоволені позову, при винесені рішення врахувати доводи, зазначені ним у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 27.04.2016 року підписано кредитний договір № 200517437, відповідно до умов якого останньому надано кредит на умовах повернення, платності, строковості. Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 8871,07 грн., строк кредиту 1095 днів з 27.04.2016 по 27.04.2019 року, розмір процентної ставки 0,0001% річних, комісія за видачу кредиту 1,5%, а відповідач зобов`язувався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, у відповідності до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200517437 від 27.04.2016 року.

Згідно із п. 2 вищевказаного договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуває усі права кредитора до боржників в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16-1 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПАТ «Банк Михайлівський» у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 р., ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 37 від 27.04.2016 року в сумі 25929,77 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 8871,07 грн, заборгованість по відсотках 17058,70 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач стверджує, що наявність у нього прав вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16. Водночас, хоча вказана постанова й містить посилання на те, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав, згідно договору №7_БМ 20.07.2020, в той же час жодного переліку, які саме права вимоги були набуті та до яких саме договорів, вказане судове рішення не містить.

Суд враховує, що відповідно до положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У той же час, відповідач у даній справі ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справі №910/11298/16, а постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року обставини щодо нього не встановлювалися.

Зважаючи на наведене, зазначене судове рішення не має преюдиційного значення в цій справі, отже доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги.

Сам по собі витяг з реєстру кредитних договорів до договору факторингу № 7_ БМ від 20.07.2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс», не є достатнім і беззаперечним доказом переходу прав вимоги та існування заборгованості, оскільки свідчить лише про перелік осіб, які уклали договори з первісним кредитором і які не виконали умови кредитних договорів.

Окрім того, слід звернути увагу, що розрахунок суми боргу взагалі не містить даних про нарахування первісним кредитором коштів, періодичність їх сплати, нарахувань відсотків тощо, що унеможливлює перевірку нарахованих первісним кредитором сум.

В свою чергу, відповідачем надано його кредитну історію, отриманую від Українського бюро кредитних історій від 10.10.2025 року №3363, з якої вбачається, що станом на 06.07.2016 року за кредитом від 27.04.2016 року, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту ОСОБА_1 в сумі 8871,07 грн. погашена в повному обсязі та договір закритий.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 року № 1 та від 20.05.2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 року № 1 та додатках до нього.

Так, з наявних у справі доказів вбачається, що відповідач сплатив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором правонаступнику Банку ТОВ ФК «Фагор» до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним.

Тому таке погашення заборгованості є належним виконанням зобов`язань. Відповідно до ст. 516 ЦК України, що визначає порядок заміни кредитора у зобов`язанні, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України).

Отже, оскільки відповідач виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед особою, яка на той час була кредитором (відповідно до отриманих відповідачем офіційних повідомлень збоку первісного кредитора), і подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на відповідача обов`язку щодо повторної сплати заборгованості.

Проте позивач не позбавлений права звернутися з вимогою до ФК «Фагор» про повернення безпідставно отриманих коштів.

Також суд зазначаеє, що позивач ТОВ «Діджи Фінанс», долучило до матеріалів позовної заяви виписки ПАТ «Банк Михайлівський» (на 581 аркуші) по рахунку ОСОБА_1 , які сформовані 23.01.2025 року. Вказані виписки не відповідають вимогам, встановленим у ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» до форми і змісту первинних та зведених облікових документів, зокрема, у долучених виписках відсутні такі обов`язкові реквізити, як: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, вони також не засвідчені у спосіб, встановлений нормативними та підзаконними актами України.

Суд приймає до уваги дані кредитної історії відповідача ОСОБА_1 , оскільки вони отримані відповідно до приписів Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23.06.2005 № 2704-IV, яким передбачені правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій.

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: забезпечення конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; адекватність обсягів інформації цілям, для яких вони збираються; значимість, всебічність, об`єктивність, повнота і достовірність інформації; регулярність та безперервність надходження інформації; цільове використання інформації; строковість зберігання інформації; конфіденційність інформації та її захист; збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії; незалежність Бюро.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, то судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Авіаконструкторя Ігоря Сікорського, б.8;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване в законому порядку місце реєстрації (проживання): АДРЕСА_1 .

Суддя С.А.Лук`яненко