Дата документу 18.12.2025 Справа № 335/5980/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2148/25 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Є.У.№ 335/5980/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренка Сергія Юрійовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Писаренко Сергій Юрійович, на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування зазначає, що 17.02.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 досягли згоди щодо отримання останнім грошової позики в сумі 40 000,00 грн. За усною домовленістю сторін ОСОБА_4 зобов`язався передати у власність грошові кошти, а ОСОБА_2 зобов`язувався їх повернути через місяць. Договір позики сторони домовились підписати одразу після перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. На виконання вказаної домовленості ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на банківський рахунок ОСОБА_2 перераховано кошти в загальному розмірі 40 000,00 грн. двома платежами 10 000 грн. та 30 000 грн., що підтверджується платіжними інструкціями. Тобто свої зобов`язання ОСОБА_4 виконав у повному обсязі. Водночас, після отримання грошових коштів на свій рахунок від підписання договору позики чи написання розписки ОСОБА_2 відмовився. Грошові кошти розміром 40 000 грн. відповідач ОСОБА_4 у місячний строк не повернув. Отже, вказані кошти є безпідставно набутими ОСОБА_2 , оскільки набуті ним та зберігаються за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави.

03.03.2025 ОСОБА_4 на підставі договору про відступлення права вимоги відступив право вимоги повернення (сплати) безпідставно набутих ОСОБА_2 коштів у розмірі 40 000 грн на користь ОСОБА_1 . Новому кредитору були передані відповідні документи, що підтверджують отримання грошових коштів боржником.

03.03.2025 ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, що відбулося. Отже, на підставі ст. 514 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до ОСОБА_1 перейшли права кредитора у зобов`язанні. Таким чином, ОСОБА_2 зобов`язаний повернути ОСОБА_1 безпідставно набуті від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 40 000 грн.

Новим кредитором ОСОБА_1 03.03.2025 на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу щодо повернення безпідставно набутих коштів. Відповідач на вказану вимогу не відреагував.

З наведених підстав просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 40 000 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 211,20 грн та витрати на правничу допомогу розміром 8 000 грн.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2025 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Писаренко С.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що належним та достовірними доказами позивачем доведено як факт отримання відповідачем від ОСОБА_4 40 000 грн., так і набуття прав вимоги. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження безпідставності набуття відповідачем грошових коштів розміром 40 000 грн надав лише копії платіжних інструкцій про перерахування ОСОБА_4 цих коштів відповідачу, які самі по собі, виходячи із зазначеного у них призначення платежу, свідчать лише про переказ власних коштів ОСОБА_4 відповідачу. Будь-яких інших доказів на підтвердження неправомірності набуття відповідачем цих грошових коштів матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Із копій платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» від 17.02.2023 судом встановлено, що ОСОБА_4 здійснив переказ власних коштів ОСОБА_2 двома платежами на суми 30 000 грн. та 10 000 грн., тобто на загальну суму 40 000 грн (а.с. 6, 7).

03.03.2025 між ОСОБА_4 і позивачем ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 як Первісний кредитор відступив ОСОБА_1 як Новому кредитору право вимоги щодо безпідставно набутих ОСОБА_2 коштів у розмірі 40 000 грн (а.с. 8).

Цього ж дня ОСОБА_2 надіслано ОСОБА_4 повідомлення про відступлення права вимоги, що відбулося (а.с. 9).

03.03.2025 ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу щодо повернення безпідставно набутих коштів, в якій просив протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги повернути йому безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 40 000 грн. та перерахувати їх поштовим переказом на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 10).

ОСОБА_2 вказану вимогу не задовольнив, тому ОСОБА_1 19.06.2025 звернувся до суду із даним позовом.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначав, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 17.02.2023 був укладений усний договір позики, ОСОБА_2 після отримання грошових коштів відмовився від укладення договору або написання розписки, то вказані грошові кошти позивач вважає безпідставно набутим майном.

Проте, самим позивачем на підтвердження вищезазначених обставин про існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовленості щодо укладення договору позики жодних доказів не надано. Долучені до позовної заяви копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.02.2023 вказаних обставин не підтверджують, оскільки з їх змісту, зокрема призначення платежу, випливає тільки факт переказу грошових коштів двома платежами на загальну суму 40 000 грн. (а.с. 6, 7).

Відомостей, що вказані грошові кошти передаються як позика, вказані платіжні інструкції не містять.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, кондикційні зобов`язання (тобто правовідношення, яке виникає, коли одна особа (набувач) безпідставно збагатилася за рахунок іншої особи (потерпілого), і за цим зобов`язанням набувач має повернути потерпілому це майно або його вартість, а також відшкодувати негативні наслідки, завдані таким безпідставним збагаченням) виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Це один із способів захисту права власності, що застосовується поза межами договірних відносин на підставі статті 1212 ЦК України.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм гл. 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів), від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але надалі відпала.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 12121214 ЦК України).

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 20.09.2024 у справі № 628/1203/19 (провадження № 61-8954св24).

Таким чином, з метою вирішення питання про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів в сумі 40 000 грн. доведенню підлягає, зокрема, обставина неправомірності їх набуття.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що жодних доказів такої неправомірності набуття грошових коштів у позові не зазначено і суду не було надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження безпідставності набуття відповідачем грошових коштів розміром 40 000 грн, позивач надав лише копії платіжних інструкцій про перерахування ОСОБА_4 цих коштів відповідачу, які самі по собі, виходячи із зазначеного у них призначення платежу, свідчать лише про переказ власних коштів ОСОБА_4 відповідачу. Будь-які інші докази на підтвердження неправомірності набуття відповідачем цих грошових коштів матеріали цієї справи не містять.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №923/196/20 від 22.07.2022 зазначено, що коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Обґрунтовано не прийнято як доказ договір відступлення права вимоги між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 від 03.03.2025, за яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 право вимоги до ОСОБА_2 щодо безпідставно набутих коштів, адже районним судом не було встановлено безпідставності набуття ОСОБА_2 цих грошових коштів, а відтак ОСОБА_4 фактично було відступлено право вимоги, яке йому не належало.

З урахуванням вказаного, колегія суддів доходить висновку, що жодними доказами не доведено підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскаржуване рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Писаренко Сергій Юрійовичзалишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча І.В. Кочеткова
Судді М.С. Гончар

О.З. Поляков