Справа № 346/5436/25
Провадження № 22-ц/4808/1754/25
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 адвоката Павликівської Г.М., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Лисенко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павликівська Галина Миколаївна, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову, постановлену суддею Калинюком О. П.24 жовтня 2025 року в Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення позову.

Зазначив, що має намір подати до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою.

Заяву мотивував тим, що відповідачі отримали від нього грошові кошти загальною сумою 340 000 доларів США, що станом на 10.10.2025 року згідно з офіційним курсом НБУ становить 14 076 000,00 грн. На підтвердження факту отримання від заявника коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 власноруч склали розписки, у яких строк повернення грошових коштів постійно змінювався. Свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів вони не виконували, повертали кошти на свій власний розсуд та у строк не погоджений у розписках.

Заявник є особою пенсійного віку, яка постійно змушена звертатися до медичних установ для отримання лікування та потребує операційного втручання. За таких обставин у нього виникла гостра потреба у грошових коштах, тому заявник вирішив повернути надані у борг відповідачам кошти.

10.10.2025 року ОСОБА_1 отримав від заявника вимогу про повернення грошових коштів з урахуванням користування цими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України - 3% річних та інфляційних втрат. Заявник встановив 30-денний строк повернення відповідачем грошових коштів. Однак, ОСОБА_1 вимоги заявника проігнорував та не повернув кошти у повному обсязі.

Заборгованість ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_3 становить: інфляційні втрати 4 180 045, 67 грн; 3% річних 1 267 996, 94 грн; 13% річних 5 573 804, 40 грн; подвійну ставку НБУ 15 481 137, 65 грн; а загальний розмір заборгованості 40 578 984, 59 грн.

Станом на подання заяви про забезпечення позову вимога про сплату грошових коштів залишається не виконаною. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 свідомо уникають виконання зобов`язань щодо повернення боргу за розпискою та зі сплати штрафів.

У власності ОСОБА_1 перебуває майно, яке може слугувати засобом забезпечення позову, а саме: земельна ділянка площею 0,2772 га; земельна ділянка площею 0,1839 га; земельна ділянка площею 0,0538 га; двокімнатна квартира загальною площею 62, 2 кв. м; житловий будинок загальною площею 401, 1 кв. м.; нежитлові приміщення другого поверху загальною площею 742,8 кв. м.; земельна ділянка площею 0,0717 га; нежитлові приміщення площею 96,1 кв. м.; нежитлові приміщення площею 97,3 кв. м.; нежитлові приміщення площею 96,2 кв. м.

Зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яке є їх спільною власністю у межах суми позову з урахуванням витрат на судовий збір сприятиме запобіганню порушення прав заявника до моменту вирішення спору у суді та у разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Невжиття зазначених заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь заявника.

Вважає, що сума у межах якої можливо накласти арешт на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для забезпечення позову становить 40 578 984, 59 грн. (ціна позову+15140, 00 грн судовий збір при поданні позову +605, 60 грн судовий збір при поданні заяви про забезпечення позову, інфляційні втрати 4 180 045, 67 грн., 3% річних 1 267 996, 94 грн, 13% річних 5 573 804, 40 грн, подвійна ставка НБУ 15 481 137, 65 грн).

Накладення арешту на майно ОСОБА_1 у межах заявленої суми позовних вимог не призведе до невиправданого обмеження його майнових прав, оскільки таке майно фактично перебуває у володінні власників, а єдиним обмеженням щодо нього є можливість розпоряджатися таким майном. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із заявником за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Можливість накладення арешту на майно у порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для заявника додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та вимоги заявника буде задоволено.

Враховуючи наведене ОСОБА_2 просив задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження та арешту у межах суми позовних вимог: земельної ділянки площею 0,2772 га; земельної ділянки площею 0,1839 га; земельної ділянки площею 0,0538 га; двокімнатної квартири загальною площею 62,2 кв. м; житлового будинку загальною площею 401,1 кв. м.; нежитлових приміщень другого поверху загальною площею 742,8 кв. м.; земельної ділянки площею 0,0717 га; нежитлових приміщень площею 96,1 кв. м.; нежитлових приміщень площею 97,3 кв. м.; нежитлових приміщень площею 96,2 кв. м.

Заборонити проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,2772 га; земельної ділянки площею 0,1839 га; земельної ділянки площею 0,0538 га; двокімнатної квартири загальною площею 62, 2 кв. м; житлового будинку загальною площею 401,1 кв. м.; нежитлових приміщень другого поверху загальною площею 742,8 кв. м.; земельної ділянки площею 0,0717 га; нежитлових приміщень площею 96,1 кв. м.; нежитлових приміщень площею 97,3 кв. м.; нежитлових приміщень площею 96,2 кв. м.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року з урахуванням ухвали про виправлення описок від 03 листопада 2025 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме на:

-земельну ділянку, площею 0,2772 га., з кадастровим номером :02:001:0360, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку, площею 0,1839 га., з кадастровим номером :01:004:0023, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Рунгури Коломийського району Івано-Франківської області;

-земельну ділянку, площею 0,0538 га., з кадастровим номером 1:02:001:1052, цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-??двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ;

-житловий будинок, загальною площею 401,1 м.кв., житловою площею 129,3 м.кв., з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці з кадастровий номер :20:003:0082, цільове призначення: для будівництва і обелуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 ;

-нежитлові приміщення другого поверху, загальною площею 742,8 м.кв. які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельну ділянку, площею 0,0717 га., з кадастровим номером :02:001:1013, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежитлові приміщення, площею 96,1 кв. М., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 ;

-нежитлові приміщення, площею 97,3 кв. м.., які знаходяться за адресою:: АДРЕСА_6 ;

-нежитлові приміщення, площею 96,2 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 .

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з цією ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника адвоката Павликівську Г.М. подав апеляційну скаргу.

Вважає, що співмірність із заявленими ОСОБА_2 вимогами передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати через невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вважає, що суд першої інстанції у постановленій ухвалі даних вимог не здійснив перевірку наявності майна, на яке накладено арешт.

Відповідно до ч. 1. ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії. Суд може застосовувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений ст. 150 ЦПК України та інші заходи необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами зазначеними у п.19. ч.1.ст. 150 ЦПК України. Однак, суд не допустив можливості застосування іншого виду забезпечення позову.

Судом накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0538 га з кадастровим номером :01:004:0023, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, земельної ділянки площею 0,0538 га не існує, а наявна земельна ділянка площею 0,0538 га з кадастровим номером :02:001:1052, яка перебуває в оренді згідно з договором оренди землі від 15.08.2018 року.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги що значна частина майна згідно договорів іпотеки №1335 від 27.10.2021 року №-ДІ-1/1 від 13.02.2025 року перебуває у заставі. Зокрема, таким майном є житловий будинок, загальною площею 401,1 кв. м, житловою площею 129, 3 кв. м.; нежитлові приміщення другого поверху, загальною площею 742,8 кв. м.; нежитлові приміщення, площею 96,1 кв. м.; нежитлові приміщення, площею 96,2 кв. м.

Зазначила, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд мав з урахування доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася із заявою, позовним вимогам. Проте, суд першої інстанції таких вимог не дотримався.

З урахуванням наведеного, представник апелянта просила скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду про забезпечення позову.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 з доводами апеляційної скарги не погодився, подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що ОСОБА_1 , який не брав участь у справі оскаржуючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про накладення арешту вважає, що наявність арешту накладеного на майно боржника на підставі ухвали суду у даній справі порушує його права як іпотекодержателя.

Однак, за правилом ч.5,6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов`язання i є дійсною до припинення основного зобов`язання aбo до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі йoго/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Накладення арешту на заставлене мaйнo не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому й не скасовує для нього правил прiоритетності, передбачених Законом України «Пpo іпотеку», оскільки відповідно до ст. 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, яке залишається у володінні i користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами нього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Звернув увагу суду на те, що Верховний Суд в своїй постанові від 05 травня 2025 року по справі № 466/2651/23 зазначив, що вжиті заходи забезпечення позову у цьому випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомою майна на вчинення дій з можливого його відчуження. При цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують права іпотекодержателя.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі N412/1277/12 (провадження №61-З704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, i апеляційним судом установлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (aбo) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та у якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, і право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає.

Також звернув увагу суду, що отримав копію апеляційної скарги від ОСОБА_1 без належним чином засвідчених копій документів, які є додатками до його апеляційної скарги.

У Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 522/2731/1 б-ц зазначено, що незасвідчена копія документа не може вважатися належним письмовим доказом у розумінні ст. 95 ЦПК України. Тому вважає, що такі докази у даній справі є неналежними та недопустимими.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

У судове засідання з`явилася представник особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 адвокат Павликівська Г.М. та підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Лисенко В.І. також з`явилися у судове засідання та проти доводів апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у відзиві на неї.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

На підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку спрощеного провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено з повідомленням (викликом) учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без змін з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтвердила наявність спору між сторонами про стягнення боргу з ціною позову щонайменше 40 000 000 грн, що розглядається Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області.

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 442038086, складено 03.09.2025 року, та довідки про найбільш вірогідну ціну продажу нерухомого майна, складеної суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 13.10.2025 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить:

- земельна ділянка, площею 0,2772 га, з кадастровим номером :02:001:0360, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приблизна вартість майна становить 990 000 грн.;

- земельна ділянка, площею 0,1839 га, з кадастровим номером :01:004:0023, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Рунгури Коломийського району Івано-Франківської області, приблизна вартість майна становить 374 000 грн.;

- земельна ділянка, площею 0,0538 га, з кадастровим номером :02:001:1052, цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , приблизна вартість майна становить 191 000 грн.;

-?? двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , приблизна вартість майна становить 1 997 000 грн.;

- житловий будинок, загальною площею 401,1 м.кв., житловою площею 129,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці з кадастровий номер :20:003:0082, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приблизна вартість майна становить 10 011 000 грн.;

- нежитлові приміщення другого поверху, загальною площею 742,8 кв.м. які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , приблизна вартість майна становить 15 450 000 грн.;

- земельна ділянка, площею 0,0717 га., з кадастровим номером :02:001:1013, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приблизна вартість майна становить 255 000 грн.;

- нежитлові приміщення, площею 96,1 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 , приблизна вартість майна становить 3 598 000 грн.;

- нежитлові приміщення, площею 97,3 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , приблизна вартість майна становить 3 643 000 грн.;

- нежитлові приміщення, площею 96,2 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 , приблизна вартість майна становить 3 602 000 грн.

Застосовані норми права

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана із необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 травня 2025 року (справа 466/2651/23) відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 17 серпня 2022 року № 361/3446/31 (провадження № 61-19445св21) та у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 2-4758/10 (провадження № 61-7877св22), в яких зроблені висновки про порушення права іпотекодержателя забезпеченням позову на передане в іпотеку майно.

За правилом частин п`ятої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено такі визначення: пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно (абз. 11); вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна; нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 13). Конструкція пріоритету спрямована на вирішення колізії прав (як цивільних, так і публічних) на той же самий предмет іпотеки. Особа, право якої виникло раніше, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, перед іншими суб`єктами. Пріоритет є втіленням ще римського принципу - qui prior est tempore, potior eat jure (перший в часі - сильніший по праву).

У випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та в якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, та право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Подаючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 обґрунтовував її тим, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким доводами заявника, а застосування виду забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , спроможне забезпечити ефективний захист та поновлення у випадку встановлення судом порушених прав та інтересів ОСОБА_2 і слугуватиме заходом запобігання можливих порушень його прав.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав інших осіб, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, обраний ОСОБА_2 вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Така правова позиція узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відповідність заявлених заходів забезпечення позову вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, оскільки наявність спору між сторонами про стягнення боргу підтвердилася у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного колегія вважає, що запропоновані позивачем та вжиті судом заходи забезпечення позову у цій справі не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а лише встановлюють певні обмеження задля сприяння ефективному захисту прав ОСОБА_2 в межах судового провадження без додаткових звернень до суду.

У свою чергу, представник ОСОБА_1 не спростував наведених ОСОБА_2 доводів про необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Доводи представника ОСОБА_1 про перебування майна, на яке накладено арешт, у заставі (іпотеці) та у оренді суд відхиляє, оскільки навіть за умови виникнення іпотеки на майно раніше, ніж судом постановлено ухвалу про забезпечення позову, а іпотекодержатель не є стороною у справі, його права все одно захищені законом завдяки принципу пріоритетності іпотеки - тобто іпотека, зареєстрована раніше, має перевагу над пізнішими обмеженнями чи вимогами. Тому ухвала про забезпечення позову не може позбавити іпотекодержателя його переважного права звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержателю немає потреби оскаржувати таку ухвалу суду, адже вона не погіршує його правове становище.

Не заслуговують на увагу і доводи представника апелянта про відсутність перевірки судом майна на яке накладено арешт, оскільки ним вирішено питання про виправлення описки щодо невірно зазначеного кадастрового номера земельної ділянки площею 0,0538 га, шляхом постановлення ухвали.

Також колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

За таких обставин колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Крім того, відсутні підстави для висновку про порушення судом процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павликівська Галина Миколаївна, залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 18.12.2025р.