Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6547/25
Номер провадження2/711/2985/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
15 грудня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О. Г.
при секретарі: Шульга А.В.
прокурора: Антощук С.В.
представника позивача за дорученням: Прокопчук А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою і витребування майна, -
Позовна заява мотивована тим, що на праві власності за ОСОБА_2 було зареєстровано домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.1979, зареєстрованого державним нотаріусом Другої Черкаської нотаріальної контори за номером 1-4344.
Отже на момент відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , вказані житловий будинок та земельна ділянка належали спадкодавцю на праві власності, тобто входили до складу спадщини.
Разом із цим встановлено, що рішенням Придінпровського районного суду м. Черкаси від 25.10.2024 у справі № 711/9021/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Черкаської міської ради, ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Судом під час розгляду справи № 711/9021/23 встановлено, що станом на день смерті ОСОБА_2 разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_3 1894 р.н. та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час є покійними, що підтверджується даними свідоцтв про смерть НОМЕР_3 від 09.03.1988, НОМЕР_4 від 18.12.1997.
Згідно відомостей зі Спадкового реєстру судом встановлено, що ОСОБА_2 05.01.1998 (реєстр 1-2) складено заповіт щодо всього належного їй майна на користь ОСОБА_7 , яка є її племінницею. Станом на час розгляду справи судом заповіт був чинним. ОСОБА_7 у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняла, право власності за собою на спадкове майно не зареєструвала.
Разом із цим, позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 намагалися довести в суді, що кожен з них мешкав із ОСОБА_2 однією родиною не менше п`яти років до часу її смерті, вів спільне господарство, мав взаємні права та обов`язки. За результатами розгляду позовних заяв, керуючись ст. 1264 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України суд виснував, що позивачами не доведено належними, допустимими та переконливими доказами факт постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 на час смерті останньої протягом п`яти років, ведення з нею спільного господарства та спільного бюджету, наявності спільних прав та обов`язків.
Таким чином, станом на теперішній час майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , ніким не успадковано.
Реєстрацію права власності проведено на підставі договору дарування від 04.03.2008 № 238, засвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною О.О., який є підробним документом і містить завідомо неправдиві відомості про факт дарування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_2 ; технічного паспорту від 05.07.2024 № ТІ01: 2444-1733-3952-6561, зареєстрованого в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.
Так, згідно з інформацією Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 07.05.2025 № 493/01-24 за відомостями Реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Ворони О.О. за період з 04.03.2008 по 16.07.2008 приватним нотаріусом 04.03.2008 не посвідчувався договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 . В цей день приватним нотаріусом вчинено нотаріальні дії за реєстровими № № 1-14. Реєстровий номер 238 не відповідає даті 04.03.2008 та присвоєний при вчиненні іншої нотаріальної дії за участі інших осіб.
Крім того, серед справ нотаріально посвідчених договорів відчуження житлових будинків за 2008 рік зазначений договір також відсутній.
Таким чином, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Ворона О.О. не посвідчувала 04.03.2008 договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстровий № 238), стороною якого була ОСОБА_2 та він відсутній в архіві приватного нотаріуса.
Так, згідно з інформацією Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 07.05.2025 № 493/01-24, приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_8 16.08.2008 за реєєстром № 1529, було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, сторонами якого були інші особи.
Кадастровий номер земельної ділянки, її площа та місце розташування не співпадають з даними земельної ділянки, належної ОСОБА_2 .
За вказаним фактом 28.02.2025 розпочато досудове розслідування за ч. 4 ст. 190 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Черкаською обласною прокуратурою.
21 липня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
18 серпня 2025 року через канцелярію суду представник Черкаської міської ради за дорученням Кирман Владислав Олександрович надав письмові пояснення, в яких просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
10 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Прокурор Антощук Світлана Вікторівна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.
Представник позивача Черкаської міської ради за дорученням Прокопчук Анна Петрівна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відзив на позовну заяву не подано.
Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідачів повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав
За правилами статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 04 липня 2003 року, будинок за адресою: АДРЕСА_2 був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 (частка 1) на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого держнотконторою 19.07.1979 № 1-4343 і записано у реєстрову книгу під реєстр. № 72а-9981-14.
В матеріалах справи є Заповіт від 05 січня 1998 року, який посвідчений завідуючою Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О., яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_7 .
Встановлено, що ОСОБА_7 у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняла, право власності за собою на спадкове майно не зареєструвала.
Встановлено, що 25 жовтня 2024 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/9021/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алла Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Черкаської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алла Миколаївна про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.
Відповідно до змісту вищезазначеного рішення: «за інформацією Департаменту «центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 18.10.2023, станом на 22.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_2 , 1929 р.н., з 07.08.1979 по 22.03.2023; ОСОБА_3 , 1894 р.н., та ОСОБА_4 , 1929 р.н.
Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 22.03.2023 на запит ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Черкаси, актовий запис № 945. Дані обставини також підтверджуються свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 22.03.2023.».
Таким чином, встановлено, що на теперішній час майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 ніким успадковано не було.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 421155876 від 04.04.2025 року, 09 липня 2024 року державним реєстратором - Сафроненко Володимиром Адольфовичем, Виконавчий комітет Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64083377 від 12.07.2024 08:48:47 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказано, що документи подані для реєстрації договір дарування земельної ділянки, серія та номер: 1529, виданий 16.08.2008, видавник: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Ворона О.О.6 документ отриманий на запит державного режстратора прав на нерухоме майно, серія та номер: 08/253, виданий 08.01.2024, видавник: міскрайонне управління земельних ресурсів; відомості з ДЗК, серія та номер: 74771379, виданий 09.07.2024, видавник: Державний земельний кадастр.
Так, в матеріалах справи є копія Договору дарування жилого будинку від 24 березня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 Договору, ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 належний їй будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці, яка буде відчужуватись пізніше.
Як зазначено в копії вищезазначеного договору, він посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною Ольгою Онуфріївною та зареєстрованій в реєстрі за № 238.
Також, в матеріалах справи є Договір дарування земельної ділянки від 16 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Як зазначено в копії вищезазначеного договору, він посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною Ольгою Онуфріївною та зареєстрованій в реєстрі за № 1529.
Проте, як вбачається з Листа Черкаського обласного державного нотаріального архіву № 493/01-24 від 07.05.2025 року, «Згідно з відомостями Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Ворони О.О. за період з 04.03.2008 по 16.07.2008, приватним нотаріусом 04.03.2008 не було посвідчено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 .04.03.2008 приватним нотаріусом вчинено нотаріальні дії за реєстровим № 1-№ 14. Стосовно реєстрового № 238, то такий номер не відповідає даті 04.03.2008 та присвоєний при вчиненні інщшої нотаріальної дії за участю інших осіб. Крім того, серед документів справ з нотаріально посвідченими договорами відчуження житлових будинків за 2008 рік зазначений договір також відсутній. Таким чином, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Ворона О.О. не посвідчувала 04.03.2008 реєстровий № 238 договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 , стороною якого була ОСОБА_2 та він відсутній в архіві приватного нотаріуса.
Стосовно договору дарування земельної ділянки повідомляємо, що приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною О.О. 16.08.2008 за реєстром № 1529 було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, сторонами якого були інші особи. Кадастровий номер земельної ділянки, її площа та місце розташування не співпадають з зазначеними в ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Статтею 338 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Тому, суд вважає, що вказане майно мало перейти у власність територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано ст. 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У постанові від 27.07.2022 у справі № 205/9325/18 Верховний Суд зазначив, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Близькі за змістом висновки наведені, також зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 12.02.2020 у справі № 811/1640/17, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 та багатьох інших.
У пунктах 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначено, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.
За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
А тому, суд вважає , що вимоги прокурора є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому, підлягають до задоволення.
Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Практика ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.
Стаття І Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Витребування спірного майна відповідає критерію законності: витребування із його власності спірного майна здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України, яка відповідає вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним. Сумніви відповідача у правильності тлумачення та застосування цієї норми судами не можуть свідчити про незаконність втручання у право власності.
У даному випадку, звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на задоволення легітимної мети, яка полягає у відновленні законності, поверненні у власність територіальної громади майна (квартири), яке незаконно вибуло з власності територіальної громади на підставі підробленого договору купівлі продажу.
Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності відповідача, критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном.
Враховуючи вищевикладене, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на користь Черкаської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Черкаси, яка є дійсним власником спірної квартири та спірної земельної ділянки в силу визнання її відумерлою спадщиною.
Витребування спірної квартири та земельної ділянки відновить порушене право Черкаської міської ради та в подальшому територіальна громада міста Черкаси, яка за заявою її представницького органу на виконання своїх повноважень та завдань зможе передати спірну квартиру у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади, що свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача, а тому втручання у право власності відповідача не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
Також, суд вважає, що спірна квартира та спірна земельна ділянка, яка в силу правового інституту відумерлої спадщини належать до комунальної власності територіальної громади міста Черкаси, вибули з комунальної власності внаслідок очевидних незаконних дій першого набувача, а тому суд вважає, що порушене право територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради, яке підлягає захисту в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до матеріалів справи, при зверненні до суду Черкаською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір в розмірі 9029 грн. 84 коп. (Платіжна інструкція № 1291 від 23 червня 2025 року).
Відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, інвалідність ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, а тому, від сплати судового збору звільнений.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення на користь Черкаської обласної прокуратури за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 9029 грн. 84 коп.
На підставі ст. ст.256, 261, 316, 317, 321, 327, 387, 388, 1216, 1217, 1218, 1220, 1270, 1277 Законом України «Про прокуратуру»,ст.41 Конституції України, ст.ст.128,153,224 ЦК Української РСР 1963року, керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 263-266, 273, 280 -286, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою і витребування майна задовольнити.
Повернути на користь Черкаської обласної прокуратури за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 9029 грн. 00 коп., сплаченого за Платіжною інструкцією № 1291 від 23 червня 2025 року в ГУДКСУ у Черкаській області.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий: О. Г. Казидуб