Провадження № 2/724/918/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ахмедова Р. А.

за участю секретаря судового засідання: Корневської Є. Р.,

представника позивача: Ільїна В. А.,

представника відповідача: Боднарюка В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотині Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення способів участі батька у вихованні дитини,-

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

03.09.2025 за підсудністю з Рівненського міського суду Рівненської області до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Ільїн Вадим Анатолійович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/22063/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за місцем матері та після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з нею. Після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Дубенського міськрайонного суду рівненської області з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів.

Зазначає, що в добровільному порядку сторонам не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини, тому позивач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради у відповідь на звернення позивача та повідомила, що провела профілактичну бесіду з відповідачем та роз`яснила їй права обох батьків стосовно її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, такі поверхові заходи не відновили батьківських прав позивача і не зважаючи на запевнення відповідача, що вона жодним чином не чинить перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 так і не має можливості спілкуватися з сином ні особисто, ні по телефону.

Просить суд визначити наступні способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_4 , враховуючи його стан здоров`я та особисте бажання, а саме: 1) перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця починаючи з 11:00 год до 19:00 год без участі матері; 2) релігійні свята за Григоріанським календарем: Свято Хрещення Ісуса Христа Йордані (6 січня), Стрітення (2 лютого), Благовіщення (25 березня), Преображення Господнє (16 серпня), Покрова Пресвятої Богородиці (1 жовтня), День Святого Миколая (6 грудня), Різдво (25 грудня), Великдень за григоріанським календарем, Вербна неділя (7 днів перед Великоднем), трійця (50 днів після Великодня) з 11:00 год до 17:00 год без участі матері дитини; 3) у дні іменин сина ОСОБА_4 з 11:00 год до 16:00 год без участі матері.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23 вересня 2025 року. Витребувано у Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради до суду письмовий висновок щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.09.2025 представником відповідача ОСОБА_9 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка ОСОБА_10 повністю не визнає позовні вимоги, виходячи із наступного. Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження посилань у доданому цивільному позові не надано жодних доказів того, коли конкретно, яким чином та за яких обставин відповідачкою чинилися йому перешкоди у спілкуванні з сином та які заходи застосовували ним щодо побачення і спілкування. ОСОБА_1 приховує той факт, що він вчиняє домашнє насильство, а також іншого роду хуліганські дії відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_10 , перебуваючи при цьому в нетверезому стані (копії протоколів про адміністративне правопорушення додаються), свідком чого являється спільний малолітній син ОСОБА_8 . Відповідачка ОСОБА_10 та її малолітній син ОСОБА_8 бояться кривдника, переживають за своє життя та здоров`я, адже поведінка ОСОБА_1 з часом стає все більш агресивною. За захистом від домашнього насильства відповідачка постійно змушена звертатися до правоохоронних органів. Відносно ОСОБА_1 рішенням суду було винесено обмежувальний припис строком на шість місяців. Пороте останній не виконує рішення суду. Таким чином, відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження за ст.390-1 КК України.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання.

Представник позивача адвокат Ільїн В. В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового засідання.

Представник відповідача - адвокат Боднарюк В. І. в судовому засіданні зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, оскільки позов не обгрунтований, не надано жодного належного доказу щодо вчинення позивачу перешкод у спілкуванні з сином. ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини в присутності дитини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Н. Мазанович - в судове засідання не з`явилася, на адресу суду від неї надійшла заява, в якій просить проводити судове засідання у відсутності представника служби у справах дітей. На виконання ухвали суду про витребування доказів надсилають висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_11 .

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненський області 18 вересня 2018 року, встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.5).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 05 березня 2024 року змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 05.03.2024 року, актовий запис № 20 (а.с.6).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 25 липняя 2025 року встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 25 липня 2025 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прізвище після укладення державної реєстрації чоловіка та дружини ОСОБА_13 (а.с.26).

З копій Актів №8 обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 15.05.2025 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не зареєстровані, але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 02 січня 2024 року (а.с.7).

Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.8).

З листа виконавчого комітету служби у справах дітей Рівненської міської ради вбачається, що заява ОСОБА_1 від 24.04.2025 розглянута службою у справах дітей. З ОСОБА_7 матір`ю малолітньоьго ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , службою у справах дітей було проведено бесіду щодо питання участі батька у вихованні дитини. У своєму письмовому поясненні ОСОБА_7 зазначила, що не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні з сином (а.с.9).

Постановами Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, 20 червня 2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП (а.с.44,51).

Постановою Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 24 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-8 КУпАП (а.с.52).

Постановами Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року, 04 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с.52).

З інформації наданої ГУ Національної поліції в Рівненській області вбачається, що ОСОБА_7 з 01.01.2024 по теперішній час 6 разів зверталася до Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення ОСОБА_1 стосовно неї неправомірних дій. ОСОБА_1 , 18.01.1995 року перебуває на обліку Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області в категорії «кривдник» з 07.05.2025 року (а.с.71).

Рішенням Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року заяву ОСОБА_7 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_7 ; заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до місця проживання ОСОБА_7 ; заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) та контактувати з ОСОБА_7 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею (а.с.74-77).

З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 було зареєстровано кримінальне провадження за ст. 390-1 КК України (а.с.78).

З протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_4 проведеної за участю практичного психолога ОСОБА_14 з метою визначення відношення дитини до батька, зроблено висновок: у дитини відсутність емоційного контакту з рідним батьком, прояв до нього образи, емоційно вольва сфера стабільна. Психологом рекомендовано, створення благополучної атмосфери для розвитку дитини (а.с. 83).

05 вересня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України (а.с.99).

05 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 складений обвинувальний акт к кримінальному провадженні № 0000750, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України (а.с. 100-101).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-2126/25 від 28.11.2025 року «Про доцільність встановлення порядку участі ОСОБА_15 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », керуючись ст. ст. 19, 159 Сімейного кодексу України, пунктом 74 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дити та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця починаючи з 11:00 год до 19:00 год в присутності матері дитини, за умови відсутності обмежувального припису щодо матері ОСОБА_16 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.130-133).

Норми права, які застосував суд та мотивована оцінка аргументів сторін. Висновки суду.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 7 Конвенції, про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При цьому суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Кріми того, ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).

У справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини («Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 30 листопада 2017 року; «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17, від 18 червня 2019 року).

Так, судом встановлено, що з 18 жовтня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_17 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьком малолітнього ОСОБА_8 є позивач ОСОБА_1 , який не позбавлений батьківських прав, а тому за ним, відповідно до вимог сімейного законодавства України та міжнародних нормативно-правових актів у сфері забезпечення прав дитини, залишається права та обов`язки щодо дитини, у тому числі на безперешкодне спілкування та обов`язок щодо її виховання.

На даний час малолітній ОСОБА_8 проживає разом з матірю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що між батьками не було згоди щодо участі батька у спілкуванні з сином, позивач звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про проведення з ОСОБА_7 відповідної роботи стосовно його участі у вихованні та спілкуванні з сином. Була проведена бесіда з матір`ю дитини, яка не призвела до вирішення спору між батьками.

Судом, встановлено, що між сторонами існують відкриті неприязні стосунки. Через зазначені обставини в сторін існує спір стосовно побачень позивача з його сином, який проживає разом з матір`ю.

Відповідно до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-2126/25 від 28.11.2025 року, запропоновано визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця починаючи з 15:00 год до 19:00 год в присутності матері дитини, за умови відсутності обмежувального припису щодо матері ОСОБА_16 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, суд враховує той факт, що відповідно до рішення Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , строком на 6 (шість) місяців, якому заборонено вчиняти певні дії щодо ОСОБА_10 , а також неодноразове притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та дрібного хуліганства, перебування на обліку Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області в категорії «кривдник».

Разом з цим, суд наголошує на тому, що обмежувальний припис щодо матері дитини не може бути безумовною підставою для відмови у позові батька про участь у вихованні, сам по собі не скасовує батьківських прав, а може лише призвести до обмеження або визначення способу участі у вихованні.

Необхідно також врахувати, чи є дії кривдника небезпечними для самої дитини, що у контексті даної справи судом не встановлено. Обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 на заборону ним вчинення дій відносно відповідача є результатом відкритих особистих неприязних відносин між ними, як колишніх подружжя, і ні в якому разі не може бути підставою для обмеження їхніх батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_8 .

На підставі досліджених у справі доказів та встановлених обставин, суд не вбачає жодних, передбачених законом, обмежень прав позивача на спілкування із малолітнім сином.

Суд вважає, що позивач як батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Судом береться до уваги протокол індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_4 , проведеної за участю практичного психолога ОСОБА_14 , де констатовано про відсутність у дитини емоційного контакту з рідним батьком, прояв до нього образи.

Разом з цим, Верховний Суд неодноразово зауважував, що небажання дитини спілкуватися з батьком не може бути покладено в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи (постанови Верховного Судувід 15 жовтня 2018 року у справі№ 686/14512/17, від 28 лютого 2023 року у справі № 182/8343/19, від 07 серпня 2024 року у справі № 523/10461/21).

Крім того, суд враховує важливість у взаємній потребі батьків і дітей у сімейному контакті один з одним, тобто відновлення емоційного контакту батька з дитиною, і перешкоджання цьому з боку офіційних державних органів, у тому числі суду, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції, що не матиме, у контексті даної справи, легітимної мети.

Крім того, Верховний суд у справі № 607/2272/22 від 07.06.2023 зазначив, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

За таких обставин суд вважає, що визначений органом опіки та піклування графік побачень батька з сином (в частині визначених днів та годин), відповідає балансу прав й інтересів обох батьків і найкращим інтересам самої дитини, встановлення саме такого способу участі батька у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини та її батьків, не суперечить інтересам та правам дитини на спілкування з обома батьками.

Разом з цим, суд не погоджується з пропозицією органу опіки та піклування про побачення батька з дитиною у присутності матері, оскільки враховуючи позицію Верховного суду (справа № 607/2272/22 від 07.06.2023), присутність матері під час спілкування позивача з дитиною не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між позивачем та відповідачем. Суд вважає, що проведення зустрічей батька із сином виключно у присутності матері є необґрунтованим, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування.

Щодо побачень позивача з сином у дні народження сина, усі релігійні свята, а саме Свято Хрещення Ісуса Христа Йордані, Стрітення, Благовіщення, Преобращення Господнє, Покрова Пресвятої Богородиці, День святого Миколая, Різдво, Великдень за григоріанським календарем, Вербна неділя, слід зазначити наступне.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази та встановивши обставини справи прийшов до висновку, що вказані вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки в даному випадку це буде порушувати права відповідача, як матері дитини, та не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

При цьому, сторони вправі домовитися щодо побачень батька з дитиною у дні та свята, які не охоплюються рішенням суду.

За таких підстав та з урахуванням найважливіших інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлює, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову додано лише ордер.

Разом з цим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, позивачем не надані суду жодного документа, яка містила б детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги конкретно у даній цивільній справі.

Само по собі договір ордер не може бути доказом надання правничих послуг по даній цивільній справі, оскільки воно містить загальні умови надання цих послуг та не містить обґрунтованого розрахунку виконаних адвокатом робіт у конкретній цивільній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказана норма цивільного процесуального закону вказує на те, що кожна цивільна справа має свої індивідуальні особливості, а тому вона має бути врахована при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд наголошує, що оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому ця вимога входить до предмета доказування у даній справі та має встановлюватись належними доказами.

Отже, враховуючи, що позивачем не було надано суду належних доказів, що підтверджували б понесені ним витрати на правничу допомогу, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи заяву представника відповідача- адвоката Боднарюка В. І. про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу у сумі 15000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, позовні вимоги позивача хоч задоволені частково, але вони не містять кількісного виміру, тобто є немайновими, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України ст.ст. 141, 142, 153, 157, 159 СК України, ст.ст. 8, 11, 12, 15 Закону України "Про охорону дитинства", 10-13,19,76-81,259,263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення способів участі батька у вихованні дитини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді побачень, враховуючи стан здоров`я дитини та особисте бажання, а саме: перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця з 15.00 год. до 19.00 год., без присутності матері.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник позивача: ОСОБА_18 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник відповідача: ОСОБА_9 , адреса: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, адреса: вул. Шевченка, буд. 45, м. Рівне, .

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2025 року.

Суддя: Р. А. АХМЕДОВ