УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа №686/25341/25

провадження № 61-15740ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Андрія Ігоровича, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2025 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватне підприємство «Леон-Поділля», товариство з обмеженою відповідальністю «Нарс авто», про визнання договір недійсними, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватне підприємство «Леон-Поділля» (далі - ПП «Леон-Поділля»), товариство з обмеженою відповідальністю «Нарс авто» (далі - ТОВ «Нарс авто»), в якому просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 20232/11/60 від 14 листопада 2023 року укладений між ТОВ «Нарс авто», що діяло як комісіонер на підставі договору комісії № 2023/11/60 від 13 листопада 2023 року з ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , щодо продажу автомобіля марки «BMW» модель «Х6», рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8484/25/1/006890 від 09 серпня 2025 року, укладений між ПП «Леон-Поділля», що діяло як комісіонер на підставі договору комісії № 7145 від 06 листопада 2023 року з ОСОБА_3 , та

ОСОБА_1 , щодо продажу автомобіля марки «Audi», модель «А5», рік виписку 2010, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- витребувати автомобіль марки «Audi», модель «А5», рік виписку 2010, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 ;

- витребувати автомобіль марки «BMW» модель «Х6», рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд: накласти арешт на автомобіль марки «BMW» модель «Х6», рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та на автомобіль марки «Audi», модель «А5», рік виписку 2010, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_4 . Заборонити розпоряджатися, відчужувати чи використовувати у спосіб, що може призвести до пошкодження або зникнення цих транспортних засобів.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2025 року, заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ПП «Леон-Поділля», ТОВ «Нарс авто» про визнання договір недійсними, витребування майна накласти арешт на автомобіль марки «BMW» модель «Х6», рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та на автомобіль марки «Audi», модель «А5», рік виписку 2010, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_4 .

У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що між сторонами існує реальний спір, заявлені позовні вимогами співмірні із заходами забезпечення позову, при цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває

у володінні його власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

14 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник А. І.,

шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2025 року (повний текст складено

14 листопада 2025 року), в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що заява позивача про забезпечення позову не містить жодних доказів на підтвердження її вимог, а оскаржувані судові рішення, не містять підтверджень того, що суди попередніх інстанцій пересвідчилися в існуванні реальної загрози утруднення виконання судового рішення чи надали оцінку обґрунтованості доводів позивача. Вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням матеріального та процесуального права, що спричинило порушення майнових прав ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника А. І., у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судоми встановлено, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

треті особи: ПП «Леон-Поділля», ТОВ «Нарс авто», про визнання недійсним договору купівлі-продажу №20232/11/60 від 14 листопада 2023 року, укладеного між ТОВ «Нарс авто», яке діяло як комісіонер на підставі договору комісії

№ 2023/11/60 від 13 листопада 2023 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 щодо продажу автомобіля марки «BMW», модель «Х6», рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та витребування його на користь ОСОБА_3 , визнання недійсним договору купівлі-продажу

№ 8484/25/1/006890 від 09 серпня 2025 року, укладеного між ПП «Леон-Поділля», яке діяло як комісіонер на підставі договору комісії № 7145 від 06 листопада

2023 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо продажу автомобіля марки «Audi», модель «А5», 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; витребування автомобіля марки «Audi», модель «А5», 2010 рік випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ,

з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 ; витребування автомобіля марки «BMW», модель «Х6», рік випуску 2008, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Постановою Хмельницького апеляційного суд від 13 березня 2025 року у справі № 686/29950/23, стягнуто

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у порядку поділу майна подружжя у розмірі 710 081,00 грн. Вказана грошова компенсація була присуджена, у тому числі, з урахуванням вартості спірних автомобілів,

які залишились у власності відповідача, однак останній її не виплатив, натомість відчужив їх на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав

або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки:

1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав;

2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними

із заявленими позивачем вимогами.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому,

що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення

в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку

із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову

у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не

є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 910/4445/21 зазначено, що у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. У разі вжиття такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування майном і не позбавляється їх. Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачам, не позбавить їх конституційних прав на володіння та користування відповідним майном, на здійснення господарської діяльності, на отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких здійснено звернення до суду.

Апеляційний суд вірно вказав, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні та користуванні останньої,

а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Встановивши, наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову

і предметом спору, права і обов`язки сторін, що брали участь у справі співмірність

заходу із заявленими ОСОБА_2 вимогами, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм матеріальногота процесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника

ОСОБА_1 - адвоката Мельника Андрія Ігоровича, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня

2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада

2025 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватне підприємство «Леон-Поділля», товариство з обмеженою відповідальністю «Нарс авто», про визнання договір недійсними, витребування майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк