Справа № 515/1107/25
Провадження № 2/515/1448/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кравець Віта Анатоліївна, до ОСОБА_2 в особі представника адвоката Паюл Тетяни Іллівни про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

25 липня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника Кравець В.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує таким.

Згідно з заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на день подання позову у позивача змінилися обставини, що існували на момент ухвалення вказаного заочного рішення, а саме змінилися матеріальне становище та сімейний стан, погіршився стан здоров`я, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Так, згідно з судовим наказом Тульчинського районного суду Вінницької області віл 22 жовтня 2022 року з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, але не менше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, позивач сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частці на кожну дитину.

Крім того, відповідно до судового рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2024 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2024 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, через поранення на війні погіршилося здоров`я позивача, у зв`язку з чим він періодично лікується.

Враховуючи викладене, посилаючись на зміну сімейного стану та матеріального становища, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що визначений згідно з заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частку його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2025 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У додаткових письмових поясненнях від 09 листопада 2025 року представник позивача зазначила, що обставини у справі № 591/6388/22 (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2024 року) не є аналогічними обставинам у даній справі, на які представник відповідачки посилається у заяві про витребування доказів від 08 жовтня 2025 року, оскільки в ній позивач сплачував аліменти на утримання однієї дитини, а у даному випадку аліменти сплачуються двом дітям та на утримання матері дитини до досягнення дитиною 3-х річного віку. На думку Верховного Суду зміна сімейного стану є самостійною, незалежно від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Верховний Суд дійшов до висновку, що коли змінився сімейний стан позивача, а саме: народження від іншого шлюбу доньки, на утримання якої він теж сплачує аліменти, відповідно до судового рішення, то вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів на користь його сина. Просила врахувати, що оскільки позивач сплачує аліменти за судовими рішеннями на утримання іншої дитини та її матері, то вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із позивача аліментів на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 на 1/6 частину (вх. № 6032/25-Вх 10.11.2025).

20 листопада 2025 року представником відповідачки подано до суду письмові пояснення, в яких остання просила відмовити у задоволенні позову з посиланням на таке. Так, позивач особливо наполягає звернути увагу на те, що саме у зв`язку з зміною сімейного стану потрібно зменшити аліменти на дитину від попереднього шлюбу, з частки 1/4 на 1/6 частки доходів. В обґрунтування позову вказує на наявність у позивача аліментних зобов`язань ще за двома судовими рішеннями, які виникли пізніше, ніж аліментні зобов`язання, які є предметом спору. Так, згідно з рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року у справі № 515/853/24 з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх доходів до її повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вчасно не виконує рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , заборгованість зі сплати аліментів становить 50 223,00 грн. У подальшому позивач приймає участь у справі № 148/2361/24 та отримує рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2024 року, згідно з яким він повинен сплачувати аліменти на утримання матері свого сина до досягнення дитиною 3-річного віку у розмірі 1/4 частки від усіх доходів. Жодне рішення позивач не оскаржував. Тобто, у позивача є три судові рішення, які мають однаковий розмір аліментів 1/4 частку від його доходів. Однак, останній вирішує питання щодо зменшення аліментів лише на першу дитину ОСОБА_3 , якій на сьогоднішній день виповнилося 12 років. Дитина дуже всесторонньо розвинена, творча, займається танцями, відвідує додаткові уроки з англійської мови. Позивач з донькою не спілкується, її життям не цікавиться, добровільно матеріальної допомоги не надає, додаткових витрат на дитину не несе. Лише з часу призвання позивача до лав Збройних сил України останній почав примусово сплачувати аліменти на утримання доньки. Також відповідач вважає, що наявність двох інших рішень зі сплати аліментів на дитину та дружину є штучними та такими, що були створені з метою зменшити розмір аліментів на першу дитину, що є недопустимим. Перша дитина повинна отримувати аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх доходів. Зменшення розміру погіршить розвиток дитини. Позивач є військовослужбовцем Національної Гвардії України, але перебування на військовій службі не є підставою для зменшення розмірі аліментів, оскільки останній отримує заробітну плату. У позивача з моменту ухвалення рішення Саратським районним судом Одеської області від 24 вересня 2024 року у справі № 55/853/24 доходи не зменшилися, а збільшилися. За вісім місяців позивач отримав 724 363,58 грн. За такого, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Також утримання матері другої дитини не є підставою для зменшення аліментів, враховуючи, що такий вид аліментів має присічний термін та закінчується 03 липня 2026 року (вх. № 6236/25-Вх 20.11.2025).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року, справу передано у провадження судді Луцюка В.О.

Відповідно до ухвали суду від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; відповідачці роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року за клопотанням представника відповідачки витребувано у ГУ ПФУ України в Вінницькій області інформацію щодо розміру доходу (заробітної плати) ОСОБА_1 , за період з 24 вересня 2024 року по 08 жовтня 2025 року (форми ОК-5, ОК-7).

14 жовтня 2025 року на виконання вказаної ухвали суду надійшли витребувані докази.

У судове засідання сторони, будучи належним чином та завчасно повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Позивач та відповідачка клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Представник позивача адвокат Кравець В.А. подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Просила врахувати доводи, викладені у додаткових поясненнях у справі від 09 листопада 2025 року (вх. № 6227/25-Вх 20.11.2025).

Представник відповідачки адвокат Паюл Т.І. також подала заяву про слухання справи у її та відповідачки відсутність, позовні вимоги не визнали (вх. № 6925-25-Вх 18.12.2025).

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність нез`явившихся учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого 25 жовтня 2013 року на підставі актового запису № 377 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 20).

Згідно з заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року у справі № 515/853/24, з позивача на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-22).

Із змісту вказаного рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів судом було враховано, що ОСОБА_1 є працездатним, інші діти та непрацездатні особи на його утриманні не перебувають і відповідно до вимог ст.180 СК України зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття.

01 листопада 2024 року Саратським районним судом Одеської області видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання. Згідно з постановою головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бакірової С. від 18 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження № 76569317 (а.с. 27).

Згідно з довідкою головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Я.Парубок, станом на 16 липня 2025 року за позивачем рахується заборгованість по аліментам у сумі 51 223,00 грн (а.с. 26).

Крім того, позивач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить надана ним копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 , видана 28 липня 2023 року Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі актового запису №155 (а.с. 23).

Згідно з судовим наказом Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2024 року, з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, починаючи з 15 жовтня 2024 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 24).

Судовий наказ набрав законної сили 23 жовтня 2024 року та звернутий до примусового виконання. Згідно з постановою головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Я.Парубок від 06 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження № 76467357 (а.с. 28).

Крім того, згідно з рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2024 року, з позивача на користь ОСОБА_4 на її утримання стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2024 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказане рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання. Відповідно до постанови головного державного виконавця Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Я.Парубок від 22 січня 2025 року відкрито виконавче провадження № 76909406 (а.с. 29).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі в Національній гвардії України (а.с. 6), проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 оперативно-тактичного з`єднання 1-го корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з 17 липня 2024 року по теперішній час, на підтвердження чого надав довідку, видану т.в.о. начальника відділення кадрової роботи секції персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 27 червня 2025 року вих. № 5668 (а.с. 30).

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 28 травня 2025 року вих.№40/57/11/5-593, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 01 травня 2025 року отримав: ВП (01.05.2025): ВОСП правої гомілки. Міжм`язова гематома. Компартмент-синдром правої гомілки при безпосередній участі у бойових діях, відповідно до бойового розпорядження НСТУ від 19 травня 2024 року № 135 про залучення, під час захисту Батьківщини від російської агресії, виконуючи бойове завдання у складі підрозділу НОМЕР_4 батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_3 НГУ на території Бахмутського району Донецької області, внаслідок обстрілу ствольною артилерією по позиції ВП «Перу» (а.с. 17).

З наданих позивачем копій медичних документів (а.с. 7-13, 18-19), останній проходить періодичне лікування, діагноз: ВТ (01.05.2025). Вогнепальне сліпе поранення с/3 правої гомілки, між`язова гематома. Компартмент синдром правої гомілки. СПО (01.05.2025) ПХО, фасціотомні рани. ЕХО поранень постановка NPWT системи (12.05.2025) ЕХО поранень заміна NPWT системи (16.05.2025). ЕХО ушивання поранень (20.05.25).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі № 567/1462/23 зроблено висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що заочне рішення Саратського районного суду Одеської області у справі № 515/853/24 про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ухвалено 24 вересня 2024 року та набрало законної сили 25 жовтня 2024 року, тобто на час проходження позивачем військової служби (з 17 липня 2024 року).

З заявою про перегляд заочного рішення суду позивач не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи з Форми ОК-5 та ОК-7, наданої ГУ ПФУ у Вінницькій області, за січень-вересень 2025 року заробітна плата позивача становить 724 363,58 грн, тобто 90 545,45 грн у середньому за місяць.

Зміна сімейного стану позивача не стала наслідком зміни матеріального стану позивача, оскільки на час ухвалення всіх рішень про стягнення аліментів на утримання двох дітей на дружини до досягнення дитиною 3-річного віку останній вже проходив військову службу у лавах Збройних сил України.

До посилання позивача на погіршення стану здоров`я через отримане поранення на війні, у зв`язку з чим він періодично лікується, суд відноситься критично, оскільки доказів на підтвердження несення таких витрат на лікування суду не надано.

Крім того, з заявою про зменшення аліментів на утримання сина та його матері до досягнення дитиною 3-річного віку позивач не звертався станом на день розгляду справи.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позивач не довів погіршення свого матеріального стану з часу присудження аліментів, він проходить військову службу та має стабільний дохід, а розмір стягуваних з нього аліментів є мінімальним гарантованим розміром необхідним для забезпечення потреб неповнолітньої дитини, батьком якої він є.

Доказів на підтвердження, які саме обставини змінилися з часу винесення судового рішення та значно вплинули на його матеріальний стан позивач не надав.

Наявність у позивача на утриманні ще однієї дитини та дружини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, за офіційного працевлаштування або надання достовірних даних про свої доходи, отримання яких позивач не заперечив, розмір стягуваних з нього аліментів зміниться залежно від розміру офіційно отримуваного доходу.

Зміна сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на інших дітей та суперечить інтересам дітей. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20, у якій також зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Крім того, законодавство передбачає певні обмеження щодо проведення відрахувань із зарплати, зокрема, загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50%, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70% зарплати, яка належить до виплати працівникові (ст. 128 КЗпП, ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 70 Закону України № 1404 «Про виконавче провадження»).

Аналізуючи зібрані по справі докази, з урахуванням обставин справи, враховуючи відсутність змін у сімейному стані та матеріальному становищі позивача, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, інтереси дитини, яка має право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд вважає, що заявлені вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

В силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у даній справі, слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 4,13,81,141,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18.12.2025 р.

Суддя В.О. Луцюк