Справа № 352/2406/25
Провадження № 2/352/1355/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі судді Гриньків Д.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

14.10.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора було укладено електронний договір № 4588473 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн, строк кредиту 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% - стандартна процентна ставка від суми кредиту за кожен день користування. Періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в зазначеній сумі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 27/02/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором у загальній сумі 52497,48 грн, з яких: 9999,98 заборгованість за тілом кредиту, 37497,50 грн заборгованість за відсотками та 5000 грн за нарахованими штрафами. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена в повному обсязі. Позивачем в межах строку дії договору були нараховані відсотки за користування кредитом за 49 календарних дні в сумі 7349,99 грн, а отже загальна заборгованість за кредитом становить 54847,47 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Крім цього позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за вказаною у прохальній частині позовної заяві формулою.

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник позивача у позовній заяві просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи здійснювати без участі позивача.

Відповідачу ОСОБА_1 була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої відповідно до п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України є 06.12.2025 року. Правом на подання відзиву не скористалася.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 20.10.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, витребувано докази.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 23.04.2024 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4588473 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитора або додаток «Сredit7» (а.с.46-55).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Сredit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Згідно п. 1.2 договору товариство надає клієнту грошові кошти у гривні в сумі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені цим договором.

Строк, на який надається кредит 360 днів. Періодичність сплати процентів 30 днів. Процентна ставка за кредитом: тип - фіксована, стандартна процентна ставка 1,50 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту.

Згідно пункту 2.1, 2.2 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжного засобу № НОМЕР_2 . Дати надання кредиту: 23.04.2024 або 24.04.2024 року.

Відповідно до п 3.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Сторони в п. 4.1 договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та періодичність внесення позичальником платежів.

6.4. У випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені Договором (Графіком платежів/новим графіком платежів).

Пунктом 9.7.1 договору передбачено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІTС товариства/зазначений в цьому договорі.

При цьому, підписуючи цей договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальна на дату укладення договору редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись (п.9.9 Договору).

Вказаний договір був підписаний електронним підписом 97548 ОСОБА_1 23.04.2024 року 15:54:56 год. (а.с.55).

Згідно з додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4588473 від 23.04.2024 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписаний, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 97548: дата платежу 17.04.2025, кількість днів у розрахунковому періоді - 30; чиста сума платежу за розрахунковий період 4500 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 10000 грн; проценти за користування кредитом 54000 грн; реальна річна процента ставка 9541.79%, загальна вартість кредиту 64000 грн (а.с. 56).

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 91668 від 23.04.2024 року, теж міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (сума 10000 грн, строк кредитування 360 днів, мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби), інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту (стандартна процентна ставка 1,50% в день фіксована), порядок повернення кредиту (а.с.43-44).

Відповідно до листа ТОВ «УПР» ТОВ - «Лінеура Україна» № 1-0603 від 06.03.2025, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23.04.2024 15:56:17 на суму 10000 грн, номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua 379314892, призначення платежу: Зарахування 10000 грн на карту НОМЕР_1 (а.с.21).

З розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» вбачається, що станом на 27.02.2025 року за ОСОБА_1 існує заборгованість за договором №4588473 від 23.04.2024 року в загальному розмірі 52497,48 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 9999,98 грн, заборгованість за відсотками 37497,5 грн, 5000 грн заборгованість за штрафами, при цьому сплачене тіло кредиту становить 0,02 грн, сплачені відсотки 9149.66 грн (а.с.36-40).

Згідно інформації, наданої на вимогу суду АТ «КБ ПриватБанк» від 04.11.2025 року на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , на яку здійснено переказ коштів 23.04.2024 року в сумі 10000 грн.

27.02.2025 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу №27/02/2025, згідно умов якого до ТзОВ «Українські фінансові операції» перейшло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у відповідному реєстрі прав вимоги, що є додатком до договору №27/02/2025 (а.с.78-82).

Згідно п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) пеню та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 року ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4588473 від 23.04.2024 року в загальній сумі 52497,48 грн, з яких: 9999,98 грн тіло кредиту, 37 497,50 грн - відсотки за користування кредитом, 5000 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с.34-35 ).

У відповідності до розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4588473 від 23.04.2024 року, вбачається, що за період з 28.02.2025 по 17.04.2025 року за стандартною процентною ставкою 1,50 % було нараховано відсотки за користуванням кредитом протягом 49 днів на загальну суму 7350 грн, тіло кредиту з якого відбувалося нарахування відсотків 9999,98 грн. (а с. 41).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.6 ст.11 вищевказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Щодо врахування положень Закону України «Про споживче кредитування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом 120 днів 2,5%(25.12.2023 - 22.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (23.04.2024-20.08.2024).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлено, що відповідач отримала кредит, в подальшому розпорядилася даними коштами на власний розсуд, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, кредитні кошти не повернула.

Доказів на спростування отримання кредиту за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту за договором №4588473 від 23.04.2024 року відповідачем не надано.

При цьому судом враховане те, що відповідачем було здійснено два платежі:19.05.2024 року в сумі 4 050 грн та 22.06.2024 року в сумі 5 099,6, зокрема, які зараховані на погашення тіла кредиту в розмірі 2 коп. (залишок за тілом кредиту 9 999,98 грн) та відсотків за користування кредитом в розмірі 9 149,66 грн (залишок відсотків на дату платежу 37 497,50 грн).

Щодо нарахування відсотків за кредитним договором суд враховує пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тому відсотки за користування кредитом у період з 23.04.2024 року по 19.05.2024 року, становитимуть - 4050 грн (10000 грн *1,5%*27 днів); у період з 20.05.2024 по 20.08.2024 року - 13949,99 грн (9999,99 грн *1,5%*93дні), з 21.08.2024 року по 27.02.2025 року 19099,96 грн (9999,98 грн*1%*191 день), з 28.02.2025 по 17.04.2025 року 4899,99 грн (9999,98грн*1%*49 днів).

Тому в загальному розмір заборгованості за відсотками, за весь період кредитування становитиме 32 850 грн (4050+13949,99+19099,96+4899,99)-9149,66 грн (сума коштів, зарахованих позивачем на сплату заборгованості за відсотками).

Відтак, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивача стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9999,98 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 32850 грн, що в загальному становить 42 849,98 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру процентної ставки, що підлягає застосуванню у даному випадку, зважаючи, що договір укладений після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», суд виходить із такого.

Так, законодавцем в п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не зазначено, що ці положення застосовуються виключно до договорів, визначених у п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто тих, які укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності.

Одночасно, на переконання суду, прив`язка зроблена законодавцем до періодів, протягом яких застосовується відповідна процентна ставка, із часом набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» теж жодним чином не спростовує вищевказане. При цьому враховуючи, що положення стосовно тимчасового застосування певного розміру відсотків містяться саме в Законі України «Про споживче кредитування», а не в Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то дія п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону поширюється на всі правовідносини, що регулюються цим Законом та виникли після набрання цим положенням чинності, тобто і до договорів, що були укладені після 24.12.2023 року.

Тому до спірних правовідносин слід застосовувати п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо вимоги позивача про доручення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України нараховувати інфляційні втрати і 3% річних, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.10 та ч.11ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Таким чином, норма ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України є різним.

Окрім того, відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для зазначення в рішенні про нарахування до моменту виконання рішення про стягнення боргу, платежів, передбачених ст. 625 ЦК України.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1892,52 грн.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору 01/08/2024-А від 01.08.2024 року про надання юридичних послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О., які і заявив до стягнення з відповідача.

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази:

договір надання юридичних послуг 01/08/2024-А від 01.08.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О (а.с.67-68);

детальний опис робіт за договором № 4588473 від 18.09.2025, виконаний адвокатом Дідух Є.О.(а.с.59);

заявка на виконання доручення №4588473 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року відносно послуг професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 4588473 від 23.04.2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с.60);

рахунок на оплату №4 від 18 вересня 2025 р. в загальній сумі 10 000 грн (а.с.20);

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 адвоката Дідуха Є.О. (а.с.102);

акт приймання-передачі наданих послуг 4588473 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року про надання юридичних послуг, згідно якого послуги з підготовки та подачі позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №4588473 від 23.04.2024 , вартість якої становить 10 000 грн, (а.с.58);

довіреність від 01.08.2024 року (а.с.66).

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

В той же час, враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у стягненні зазначеного розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

На підставі ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором №4588473 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.04.2024 року в загальній сумі 42 849 (сорок дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) грн 98 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 9 999 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 98 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом 32 850 (тридцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят) грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 1 892 (одну тисячу вісімсот дев`яносто дві) грн 52 коп. судового збору та 3 000 (три тисячі) грн витрат на правничу допомогу.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», вул. Набережно-Корчуватська, 27 приміщення 2, м. Київ, 03045, ;

відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення складене в повному обсязі 22.12.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.