ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 344/8655/24

провадження № 61-17017св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів:Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Малетин Андрій Ярославович, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», банк), в якому просила визнати припиненим виконанням зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору № IFIVGK від 29 вересня 2008 року.

Позов обґрунтовано тим, що 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № IFIVGK, відповідно до умов якого банк надав їй (позивачці) кредитні кошти у розмірі 15 629,86 доларів США зі строком користування до 29 вересня 2018 року у вигляді непоновлювальної лінії на придбання нерухомості, зі сплатою відсотків у розмірі 1,25 % на місяць.

Відповідно до пункту 8.3 цього договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір поруки № IFIVGK/2 від 29 вересня 2008 року, укладений з ОСОБА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п.

У квітні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFIVGК від 29 вересня 2008 року (справа № 344/4693/16).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, у справі № 344/4693/16 у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. При цьому суди встановили, що зобов`язання за укладеним кредитним договором № IFIVGК від 29 вересня 2008 року ОСОБА_1 виконано у повному обсязі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У січні 2022 року позивачка звернулася до банку з проханням вилучити запис про іпотеку, зняти всі заборони на квартиру по АДРЕСА_1 та видати довідку про відсутність заборгованості, однак відповіді не отримала.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано припиненими кредитні зобов`язання за кредитним договором № IFIVGK від 29 вересня 2008 року, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судами при розгляді цивільної справи № 344/4693/16встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № IFIVGK від 29вересня 2008 рокувиконала.

02 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підтверджено належними доказами факт надання адвокатських послуг, їх обсяг та оплату, у зв`язку із чимвважав за доцільне стягнути судові витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн, зазначивши, що такий розмір відповідатиме критерію розумності та співмірності їх розміру зі складністю справи.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 816,80 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом із тим, приймаючи до уваги відсутність достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність позовних вимог про визнання зобовязання припиненим у звязку з його виконанням, проведеним належним чином.

Також апеляційний суд вважав, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 .В особі представника - адвоката Малетина А. Я. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказане судове рішення і залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена апеляційним судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

24 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № IFIVGК від 29вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 15 629,86 доларів США строком до 29 вересня 2018 року зі сплатою 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 8.3 цього договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір поруки № IFIVGK/2 від 29 вересня 2008 року, укладений з ОСОБА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п.

У квітні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 11 412,69 дол. США (справа № 344/4693/16).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року у справі № 344/4693/16 задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором № IFIVGК від 29 вересня 2008 року ОСОБА_1 виконано у повному обсязі.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року у справі № 344/4693/1 залишено без змін.

При ухваленні вказаного судового рішення суд апеляційної інстанції прийняв до уваги, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року у справі № 344/13777/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» було визнано недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору № IFIVGК від 29 вересня 2008 року в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів.

Також судом встановлено, що банк звертався до ОСОБА_1 з вимогою щодо дострокового погашення до 18 листопада 2015 року заборгованості за кредитним договором, змінивши тим самим строк виконання основного зобов`язання, тому з цього дня банк не міг нараховувати платежі, визначені договором, а міг претендувати на сплату усього тіла, відсотків, нарахованих станом на 18 листопада 2015 року, а також на компенсацію за порушення зобов`язання згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд також звернув увагу на те, що всі оплати, які здійснила ОСОБА_1 , зараховані банком на власний розсуд, без урахування зазначених вище обставин.

З огляду на викладене, прийнявши до уваги розрахунок, наданий відповідачкою, суд апеляційної інстанції при апеляційному розгляді справи № 344/4693/1 встановив, що зобов`язання за укладеним кредитним договором № IFIVGК від 29 вересня 2008 року ОСОБА_1 виконано у повному обсязі.

17 січня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до банку з проханням вилучити запис про іпотеку та зняти всі заборони, видати довідку про відсутність заборгованості, але відповіді так і не отримала.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 рокуу справі № 753/11000/14-ц(провадження № 61-11сво17).

У справі, яка переглядається, встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, ухваленими у справі № 344/4693/16 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про

стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено, що зобов`язання за укладеним кредитним договором № IFIVGК від 29 вересня 2008 рокуОСОБА_1 виконано у повному обсязі.

У зв`язку з наведеним, з огляду на положення частини четвертої статті 82 ЦПК України, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання припиненими кредитнихзобов`язань за кредитним договором № IFIVGK від 29 вересня 2008 року, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

З огляду на викладене, Івано-Франківського міський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги, що визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором є ефективним способом захисту порушеного права (див. постанову Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 459/3267/21 (провадження № 61-12675св23)).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року ухвалено відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а оскаржувану постанову апеляційного суду - скасувати.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року, то додаткове рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року, як невід`ємна частина основного рішення, також підлягає залишенню в силі.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги, що понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема договором № 01/05/24 від 01 травня 2024 року, ордером № від 01 травня 2024 року та актом про наданням професійної правничої допомоги від 28 серпня 2024 року, відповідно до якого загальний розмір таких витрат складає 8 000 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості та розумності їхнього розміру.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник- адвокат Малетин Андрій Ярославович, задовольнити.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року скасувати.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 серпня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2024 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов