ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5778/23 Номер провадження 22-ц/814/4191/25Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвокатки Лисенко Світлани Сергіївни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2025 року (час ухвалення судового 15:00:15 год, дата складання повного текста судового рішення 22 вересня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_1 з вказаним позовом, просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованості по кредитному договору № б/н від 18.12.2007 у розмірі 45 102.14 грн, яка складається з:

36 257,50 грн заборгованості за кредитом;

8 844,64 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В обґрунтування позову посилався на неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2025 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 18.12.2007 в розмірі 45 102 грн 14 коп., судові витрати в розмірі 2 684 грн, всього 47 786 грн 14 коп.

В апеляційній скарзі адвокатка Лисенко С.С., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що матеріали справи не містять довідки про умови кредитування, умови та правила з підписом відповідачки, а отже остання не була ознайомлена з ними.

Банком надано паспорт споживчого кредиту, який підписаний 01.10.2021 року (а.с.31-35), тоді як сам спірний договір датується 18.12.2007 .

Суд першої інстанції залишив поза увагою, чому по спірному договору відбувалося списання з кодом А-30 за 29.05.08, 21.08.08, 06.10.08, 14.10.08, 20.10.08, 21.10.08, 03.11.08, 15.11.08, 16.11.08, 28.11.08, 05.12.08, 10.12.08, 17,12.08, 21.1109.

Відповідач у своїх поясненнях звертала увагу суду на некоректний розрахунок позивача, на використання ним незрозумілого договору № 5115, тощо. Окрім цього, надала свій розрахунок, згідно якого вона винна банку 298 грн 90 коп., також наголошувала, що з наданої виписки банку вбачається, що банк самостійно змінював відсоткову ставку (стягував 2,5%, 2.9%, наприклад в 2015 році 2,5 , 2,9,п в 2016 році ставка 3,6%), льотний період, не повідомляючи про це відповідачку.

Відзив до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи убачається, що 18.12.2007 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, згідно якої просила відкрити рахунок і надати банківські послуги. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. (т.1 а.с.29).

До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, після укладення договору від 18.12.2007 №б/н, банком кредитний ліміт позивачу був визначений у розмірі 500 грн, який в подальшому був збільшений та зменшений: 27.08.2008 до 2000 грн; 25.03.2009 до 1000 грн; 24.10.2009 до 3300 грн; 11.06.2010 до 5000 грн; 12.11.2010 до 6000 грн; 18.10.2011 до 4640 грн; 28.12.2012 до 8000 грн; 12.05.2017 до 13 000 грн; 19.10.2017 до 18 000 грн; 26.06.2018 до 23100 грн; 01.10.2021 до 35 000 грн; 31.03.2023 до 0,00 грн.(т.1 а.с.27).

Згідно з довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 були надані кредитні картки: 17.12.2007 - № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/09; 13.09.2009 НОМЕР_2 з терміном дії до 08.13; НОМЕР_3 з терміном дії до 08/16; 19.01.2016 - НОМЕР_4 з терміном дії до 01/20; 19.01.2016 НОМЕР_4 з терміном дії до 01/20; 27.05.2017 НОМЕР_5 з терміном дії до 05/21; 26.06.2018 НОМЕР_6 з терміном дії до 09.21; 01.10.2021 НОМЕР_7 з терміном дії 08/25. (т.1 а.с.28)

Відповідно до наданих банком розрахунків за станом на 11.06.2023 заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить: 45 102,14 грн, яка складається з: 36 257,50 грн заборгованості за кредитом; 8 844,64 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.(т.1 а.с.3-26)

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався банк в обгрунтовання заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 сформульований такий правовий висновок:

«З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, при вирішенні цього спору необхідно виходити такого.

Банком суду не надано належних і допустимих доказів про те, що відповідач (позичальник) на час укладення кредитного договору був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію анкети-заяви (т.1 а.с.29 зворот) підписану відповідачкою, яка містять істотні умови договору: суму кредиту (500 грн), розмір процентів за користування кредитом (3%), тощо. Отже, слід виходити з того, що сторони у встановлений законом спосіб погодили наведені істотні умови кредитного договору.

Апеляційний суд не приймає до уваги як належний і допустимий доказ довідку про умови кредитування, світлокопію якої долучено до позову (а.с.30).

Відповідачка заперечувала факт підписання цього документа і, відповідно. свій підпис на ньому (т.1 а.с.177).

Ухвалою суду від 13 березня 2025 року (т.1 а.с.225) за клопотанням відповідачки у позивача витребувано оригінал довідки про умови кредитування, проте банк повідомив, що такий документ у нього відсутній (т.1 а.с.236).

Долучений до позову паспорт споживчого кредиту (т.1 а.с.31-35) не є доказом (підтвердженням) погодження між сторонами умов кредитного договору, на які посилається банк у позові, з огляду на висновки, викладені у постанові ВС від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20), згідно яких: «Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

Вирішуючи вимогу про стягнення процентів за користування кредитом, апеляційний суд виходить з того, що згідно умов кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами складає 3% щомісячно, тоді як з розрахунку заборгованості вбачається щоденне нарахування процентної ставки у різних розмірах (36%, 72%, 30%, 43,20%, 2,90%, 3,6%, 3,5%, 1,7%), та не зазначена заборгованість за конкретний період часу, унеможливлює перевірку правильності нарахування відсотків, які погоджені сторонами в анкеті-заяві, тому вимога про стягнення процентів не є доведеною належними і допустимими доказами.

Перевіряючи обґрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

Банком суду надана виписка по рахунку відповідачки (а.с.17-42,87-112), якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.

Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, відповідачкою не спростована.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що загальна сума надходжень на рахунок за період з 18.07.2007 по 01.06.2023 становить 401 069,64 грн, а сума витрат 441 109,54 грн, отже сума заборгованості за фактично витрачені і повернуті кредитні кошти становить 40 039,90 грн (441 109,54 грн 401 069,64 грн).

Такий підхід до визначення заборгованості узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Банк визначив заборгованість по тілу кредиту у сумі 36 257,50 грн.

Отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 257,50 грн підлягають задоволенню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про списання коштів на рахунок іншого договору і невідоме списання коштів з кодом А-30, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які на посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.ч.5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з виписки про рух коштів, списання коштів на рахунок іншого договору № 5115 відбувалось щомісячно і в сумі 531 грн, однак заперечуючи проти укладення вказаного договору з позивачем та надання погодження на відрахування коштів саме з картки «Універсальна» відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили доведеність вказаних доводів.

Слушними є доводи апеляційної скарги, щодо невідоме списання з рахунку відповідача коштів з кодом А-30, так як позивачем не зазначено, що це відбулось за зняття, таким чином при обрахуванні загальної заборгованості за тілом кредиту вказані відрахування судом апеляційної інстанції не брались до уваги.

Оскільки позов банку задоволений на 80,39%, то відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» за подачу позову до суду - 2 157,67 грн (2684 х 80,39%) судового збору.

ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Апеляційна скарга задоволена на 19,61%. Отже, з АТ КБ «Приватбанк» на користь держав необхідно стягнути судовий збір у розмірі (2684 х 1,5 %) х 0,8 = 3 700,80 х 19,61% = 725,72 грн. Суму у розмірі 3 700,80 725,72 = 2 975,07 грн слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Лисенко Світлани Сергіївни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.12.2007 у розмірі 36 257,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 157,67 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 725,72 грн.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов