Справа № 301/2078/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача Азарової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Іршавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернулася із позовною заявою до суду, в якій просить встановити факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги представник ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла моя його мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ), актовий запис № 49.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 3/4 частини житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не залишала.

Представник позивача стверджує, що позивач ОСОБА_1 спадщину за померлою ОСОБА_3 прийняв , так як на день її смерті був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вищенаведене стверджується довідкою, яка видана Іршавською міською радою № 01-57/207 від 04.08.2025 року. Інші спадкоємці майна ОСОБА_3 -відсутні.

Спадкодавець ОСОБА_3 була власником спадкового майна - 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані в, АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 13.12.1995 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Іванишинець В.І. , зареєстровано в реєстрі за № 5607, як частки в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом , яке видане 13.12.1995 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори , зареєстровано в реєстрі за № 5606, спадкодавці ОСОБА_3 належить 1/4 частка житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка- ОСОБА_4 .

Таким чином, спадкодавцю ОСОБА_3 , на підставі вищеваказаних правовстановлюючих документів , належить 3/4 частини житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іршавської райдержадміністрації Закарпатської області, запис № 54.

Спадщину за померлим батьком ОСОБА_4 прийняли мати позивача - ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 . Мати позивача ОСОБА_3 спадщину за померлим чоловіком оформила , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.12.1995 на 1/4 частину спадкового житлового будинку . Позивач також прийняв спадщину за померлим ОСОБА_6 , так як проживав разом батьком на день його смерті за адресою : АДРЕСА_1 , та вступив в управління та володіння спадковим майном, однак, в нотаріальному порядку спадкові права не оформив.

На даний час отримати довідку щодо проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на день його смерті у Іршавській міській раді позивач не може, так як будинкова книга згоріла при пожежі, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою : АДРЕСА_1 . Однак, при необхідності факт його проживання разом з батьком ОСОБА_4 у спадковому будинку на час його смерті, можуть підтвердити свідки.

Отже, позивачу належить 1/4 частка житлового будинку та надвірних споруд , що розташовані в АДРЕСА_1 , з моменту відкриття спадщини- ІНФОРМАЦІЯ_2 - після смерті батька ОСОБА_4 .

При зверненні до приватного нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину , позивачу ОСОБА_1 було відмовлено в зв`язку із тим, що на даний час оригінали свідоцтва про право власності від 13.12.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1995 року втрачено (згоріли при пожежі) , а тому останній не може надати належні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Приватний нотаріус рекомендував звернутись до суду за визначенням права власності на майно, що складає спадкову масу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість його представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні просила про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд такі задовольнити.

Представник відповідача Іршавської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Відзвиу чи заперечень на позовну заяву не надав.

Також, в судовому засіданні судом було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_7 , суду засвідчила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 , тому їй відомо, що останній постійно проживав разом із своїм батьком ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_1 , й продовжує проживати за вищевказаною адресою по теперішній час.

Свідок ОСОБА_8 , суду засвідчила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 , тому їй відомо, що за адресою АДРЕСА_1 , останній проживав постійно, в тому числі й на день смерті його батька ОСОБА_4 .. Також, свідок засвідчила, що ОСОБА_1 продовжує проживати за вищевказаною адресою й по теперішній час.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що збільшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іршавської райдержадміністрації Закарпатської області, запис № 54. (а.с. 7)

Після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить спадкове майно, що складається з житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 ..

Спадщину за померлим батьком ОСОБА_4 прийняли мати позивача - ОСОБА_5 та позивач, ОСОБА_1 . Мати позивача ОСОБА_3 спадщину за померлим чоловіком оформила , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.12.1995 на 1/4 частину спадкового житлового будинку . Позивач , спадщину за померлим ОСОБА_4 в нотаріальному порядку спадкові права не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла моя мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ), актовий запис № 49.(а.с. 6)

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 3/4 частини житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_3 була власником спадкового майна - 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані в, АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 13.12.1995 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Іванишинець В.І. , зареєстровано в реєстрі за № 5607, як частки в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу (а.с. 10) . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом , яке видане 13.12.1995 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори , зареєстровано в реєстрі за № 5606, спадкодавці ОСОБА_3 належить 1/4 частка житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка- ОСОБА_4 .(а.с. 11)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно довідки зі Спадкового реєстру за №82339125 від 27.08. 2025, приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу В.І. Іванишинець, було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу В.І. Іванишинець, на виконання ухвали Іршавського районного суду Закарпатської області, така повідомила, що свідоцтва про право на спадщину за цією спадковою справою не видавались. Спадкоємець за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не надав оригіналів правовстановлюючих документів на 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тому нею не може бути видано свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Так, в судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується зокрема показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном то він визнається, що спадкоємець прийняв спадщину.

Отже, суд встановив, що спадщину за після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Однак належним чином не оформив правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Також, в судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 спадщину за померлою ОСОБА_3 прийняв, так як на день її смерті був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вищенаведене стверджується довідкою, яка видана Іршавською міською радою № 01-57/207 від 04.08.2025 року,тому вважається таким що фактично прияв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України..(а.с.8) Інші спадкоємці майна ОСОБА_3 -відсутні.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, суд бере до уваги те, що відповідачем жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача не надано.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та є логічно пов`язаними між собою, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В:

Збільшені позовні вимоги задовольнити

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , власником спадкового нерухомого майна, що складається з житлового будинку та надвірних споруд, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , в цілому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.12.2025 року.

Суддя: І. А. Даруда