ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 291/995/21

провадження № 61-127св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - виконуючий обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у складі судді Митюк О. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Борисюка Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року виконувач обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Житомирській області), ОСОБА_1 , Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма «Світанок») про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки.

Позовну заяву обґрунтував тим, що Бердичівською окружною прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вивчено інформацію щодо повноти та своєчасності застосування органами державної влади та місцевого самоврядування повноважень у сфері земельних правовідносин на території Ружинської об`єднаної територіальної громади при передачі громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) від 20 серпня 2020 року №11-11204/14-20-СГ ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:5349, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використав своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 17 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 54209927 від 23 вересня 2020 року). У подальшому, 26 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 3983 зазначеної земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:5349, для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості. Крім того, встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 27 травня 2020 року № 6-5521/14-20-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів. Наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів загальною площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:0091, для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 04 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 53948388 від 08 вересня 2020 року). Надалі 11 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Світанок» укладено договір купівлі-продажу № 2336 зазначеної земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0091, для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець O. A., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Зазначав, що вказане підтверджує, що ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Всупереч вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із заявою ОСОБА_1 приховав той факт, що раніше він отримав наказ від 20 серпня 2020 року № 11-11204/14-20-СГ та фактично використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не повідомив про це орган Держгеокадастру. У свою чергу, розглядаючи заяву ОСОБА_1 по суті, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не надало належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, доводам заявника, в тому числі, щодо використання права на безоплатну приватизацію, не перевірило, не врахувало обставини, які спростовують дійсність волевиявлення заявника, факт використання ним свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого, земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:0091, незаконно вибула із земель державної власності.

З огляду на викладене, виконуючий обов`язки керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091; витребувати у ПСП «Агрофірма» Світанок» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091, розташовану на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів, на користь Ружинської об`єднаної територіальної громади в особі Ружинської селищної ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року позовні вимоги виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091. Витребувано у ПСП «Агрофірма» Світанок» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091, розташовану на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів, на користь Ружинської об`єднаної територіальної громади в особі Ружинської селищної ради. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір в сумі 1 513,33 грн. Стягнуто із ПСП «Агрофірма» Світанок» на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір в сумі 1 513,33 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091, вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання відповідачем ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника-держави. ОСОБА_1 при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не повідомив, що вже скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 отримавши наказ, міг оскаржити останній і не реєструвати за собою речове право на земельну ділянку, однак, знаючи про помилку, свідомо замовчував про незаконне рішення ГУДержгеокадастру у Житомирській області. За таких обставин оскаржуваний наказ суперечить вимогам статей 116, 121 ЗК України, що є підставою для визнання його недійсним та скасування.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки спірна земельна ділянка, площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091, вибула з власності держави, поза її волею та без правової на то підстави, то вона підлягає витребуванню від добросовісного набувача ПСП «Агрофірма» Світанок» та передачею на користь держави в особі Ружинської селищної ради.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виходячи з основних критеріїв дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у цій справі втручання у майно відповідача ПСП «Агрофірма» Світанок» є законним в контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, при цьому буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами відповідача, а отже, таке втручання буде законним та справедливим.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу ПСП «Агрофірма «Світанок», в інтересах якого діяв представник Мартиновський О. В., задоволено частково. Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року у частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та ПСП «Агрофірма «Світанок» про визнання незаконним і скасування наказу, витребування земельної ділянки та стягнення судового збору скасовано. Ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним і скасування наказу відмовлено. Провадження у справі № 291/995/21 в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області про витребування земельної ділянки закрито. Повідомлено виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури, що розгляд справи в частині вимог до ПСП «Агрофірма «Світанок» про витребування земельної ділянки віднесено до юрисдикції господарського суду. Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним і скасування наказу та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні, апеляційний суд виходив із того, що в частині цих позовних вимог позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), що не відповідає частині першій статті 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. Тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення позовних вимог прокурора, пред`явлених до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ПСП «Агрофірма «Світанок» про витребування спірної земельної ділянки та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про закриття провадження у справі, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора про витребування спірного нерухомого майна у відповідача юридичної особи на користь держави за своїм суб`єктним складом не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а мають розглядатися в порядку господарського судочинства. Натомість суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про розгляд позовних вимог про витребування спірного нерухомого майна у юридичної особи в порядку цивільного судочинства.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ПСП «Агрофірма «Світанок» не навело у своїй апеляційній скарзі переконливих доводів, яким чином судове рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 порушують його права та інтереси, за умови, що ОСОБА_1 не оскаржив таке судове рішення в апеляційному порядку цій частині, тобто, погодився з цим судовим рішенням.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У січні 2025 року ПСП «Агрофірма «Світанок» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування статей 125 та 126 ЗК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не з`ясували моменту порушення прав держави на спірну земельну ділянку, за захистом яких прокурор звернувся з цим позовом;

- не звернули увагу на те, що оспорюваний наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ свідчить про наявність у діях власника - держави її волі на передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , що за правилами статті 388 ЦК України унеможливлює витребування спірного майна від добросовісного набувача, яким є заявник;

- здійснили втручання у мирне володіння заявником спірним майном без урахування його добросовісності;

- не звернули увагу на те, що позовна вимога прокурора про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення прав держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області на спірну земельну ділянку;

- не надалиналежну оцінку всім доводам і аргументам заявника, тощо.

Також у касаційній скарзі заявник вказав на помилковість висновків апеляційного суду про те, що не подання відповідачем ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прокурора да нього про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ свідчить про його згоду з таким судовим рішенням.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу ПСП «Агрофірма «Світанок» від інших учасників не надходило.

Межі касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки касаційна скарга ПСП «Агрофірма «Світанок» не містить доводів щодо оскарження рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та ПСП «Агрофірма «Світанок» про визнання незаконним і скасування наказу, витребування земельної ділянки, то оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині Верховним Судом не переглядаються.

Отже, рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року переглядаються Верховним Судом лише в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 03 січня 2025 року касаційну скаргу ПСП «Агрофірма «Світанок» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2025 року касаційну скаргуПСП «Агрофірма «Світанок» залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати докази сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2025 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПСП «Агрофірма «Світанок» з підстав визначених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Ружинського районного суду Житомирської області матеріали справи № 291/995/21; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У лютому 2025 року матеріали справи № 291/995/21 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20 серпня 2020 року № 11-11204/14-20-СГ ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:5349, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Згідно з цим наказом, 17 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 54209927 від 23 вересня 2020 року).

26 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 3983 зазначеної земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:5349, для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості.

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 27 травня 2020 року № 6-5521/14-20-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів.

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, за межами населених пунктів загальною площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:0091, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного наказу, 04 вересня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 53948388 від 08 вересня 2020 року).

11 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Світанок» укладено договір купівлі-продажу № 2336 зазначеної земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0091, для ведення особистого селянського господарства, який посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець O. A., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ повторно отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 ,0 га, кадастровий номер :03:000:0091, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Вишнівської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Правове обґрунтування

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

У пункті 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Водночас право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати лише один раз.

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Водночас, відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19).

Разом з тим, Верховний Суд враховує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення у цій справі про задоволення позову виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що спірна земельна ділянка площею 2,00 га, кадастровий номер :03:000:0091, вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання відповідачем ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника-держави. За таких обставин оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ суперечить вимогам статей 116,121 ЗК України.

Залишаючи без змін це рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог виконуючого обов`язків керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПСП «Агрофірма «Світанок» не навело у своїй апеляційній скарзі переконливих доводів, яким чином судове рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 порушують його права та інтереси, за умови, що ОСОБА_1 не оскаржив таке судове рішення в апеляційному порядку цій частині, тобто, погодився з цим судовим рішенням.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 272/192/22 (провадження № 61-7110св23).

Аргументи касаційної скарги про те, що оспорюваний наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 04 вересня 2020 року № 6-7088/14-20-СГ свідчить про наявність у діях власника - держави її волі на передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , що за правилами статті 388 ЦК України унеможливлює витребування спірного майна від добросовісного набувача, є безпідставними з огляду на таке.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під випливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Воля держави як власника земель може виражатись лише в таких діях органу виконавчої влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження, зазначив недостовірні дані про те, що він не скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки в дійсності раніше ОСОБА_1 вже використав таке право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за цим видом використання.

Тобто ОСОБА_1 набув спірну земельну ділянку в наслідок обману ГУ Держгеокадастру у Житомирській області як державного органу щодо реалізації ним права на безоплатну приватизацію земель.

Отже, спірна земельна ділянка вибула із власності держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області поза її волею.

Посилання у касаційній скарзіна те, що суди першої та апеляційної інстанції здійснили втручання у мирне володіння заявником спірним майном без урахування його добросовісності, Верховний Суд відхиляє, оскільки у цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що спірне майно вибуло із власності держави в супереч вимогам закону, що саме по собі свідчить про сумісність обраного позивачем у цій справі заходу втручання у право заявника на мирне володіння спірним майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги про те, що позовна вимога прокурора про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення прав держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області на спірну земельну ділянку, є слушними, однак оскільки заявник не навів у своїй касаційній скарзі переконливих аргументів, яким чином рішення суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, в частині задоволених позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Ружинської селищної ради Житомирської області до ОСОБА_1 порушують його права та інтереси, Верховний Суд не може скасувати оскаржувані судові рішення в цій частині.

Аргументи касаційної скарги про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування статей 125 та 126 ЗК України у подібних правовідносинах, є безпідставними з огляду на те, що практика суду касаційної інстанції щодо питання моменту виникнення права власності на земельну ділянку та застосування статей 125 та 126 ЗК України є сталою.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки всім доводам і аргументам заявника, Верховний Суд відхиляє, оскільки як неодноразово вказував ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга ПСП «Агрофірма «Світанок»підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в оскаржуваній частині - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник