Провадження № 2/554/5502/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Черняєвої Т.М.,

за участі секретаря - Звігольської О.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ :

23 жовтня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черненко Л.В., звернулася до суду з позовом до ПАТ «Полтаваагротранс» про стягнення грошових коштів, в якому прохала стягнути з Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 260 000,00 (двісті шістдесят тисяч гривень).

В обґрунтування позову вказала, що 19.11.2014 р. між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за умов якого продавець передав, а покупець прийняла у власність наступне майно: 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 4106,4 кв.м. За заявою продавця та згодою співвласників у володіння та користування покупця переходить на 3-му поверсі кімната №318, яка складається з коридору (1) пл. 2.3 кв.м, вбиральні (7) пл. 0,8 кв.м, душової (8) пл.0,8 кв.м., загальною площею 33.9 кв.м.

Представником позивача зазначається, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу 19.11.2014 р. між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_1 , покупець сплатив на користь продавця 40680,00 грн., що еквівалентно 4000,00 доларів США станом на 2014 рік.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 08 лютого 2017 року по справі №554/5304/16-ц позов ОСОБА_2 задоволено частково, вирішено визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року.

Представником позивача зазначається, що відповідно до інформації з ЄДРРПНМ, станом на дату подання зазначеного позову 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 4106,4 кв.м, повернулося у власність продавця ПАТ «Полтаваагротранс», проте грошові кошти відповідач досі не повернув.

Оскільки покупець залишився без майна та втратив грошові кошти, які він витратив на придбання квартири, він вважає за доцільне стягнути витрачені грошові кошти з врахуванням усіх інфляційних змін, та курсових коливань. Оскільки відповідно до договору купівлі продажу від 19.11.2024 року покупець сплатив на користь продавця 40680,00 грн., що еквівалентно 4000,00 доларів США станом на дату укладення договору, станом на дату звернення до суду 4000,00 доларів США є еквівалентно 160 000,00 грн.

Представником позивача адвокатом Черненко Л.В. зазначається, що 76-річна позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою похилого віку, через численні судові процеси по даному договору зазнала значних психологічних страждань, які суттєво вплинули на її здоров?я, через психологічні стреси вона змушена була звертатися до лікарів, щоб хоч якось підтримувати своє здоров?я. Зазначені моральні страждання вона оцінює в 50 000,00 грн.

Також адвокатом у позові зазначалося, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 50000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позивач вважає за необхідне заявити, що докази щодо розміру витрат на правничу допомогу будуть надіслані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі за даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.10.2025 року відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, від представника позивача адвоката Черненко Л.В. надійшла до суду заява в якій вона прохала проводити розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, 08.12.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача за довіреністю ПАТ «Полтаваагротранс» - Овсій Є.Г. у якій просить проводити розгляд справи без відповідача та без участі представника відповідача, зазначив, що ПАТ «Полтаваагротранс» визнає вимоги в повному обсязі, та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

19.11.2014 р. між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Гофман Е.Л., відповідно до п. 4 якого продаж 41/5000 частки у праві власності на будівлю гуртожитку за домовленістю сторін вчиняється за 40680 грн. 00 коп., які продавець отримав повністю від покупця до підписання договору.

ПАТ «Полтаваагротранс» передає, а ОСОБА_1 приймає у власність наступне майно: 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ «А-9», що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 4106,4 кв. м., яка складається в цілому: підвал п. 651,6 кв.м, 1 поверх пл.239,2 кв.м, 2 поверх пл. 483,5 кв.м, 3 поверх пл. 379,0 кв.м, 4 поверх пл. 322,7 кв.м, 5 поверх пл.467,9 кв.м, 6 поверх пл.360,2 кв.м, 7 поверх пл.311,1 кв.м, 8 поверх пл.353,4 кв.м, 9 поверх пл.497,8 кв.м, маш. Відділення пл. 40,0 кв.м та зобов`язується сплатити за це майно обумовлену грошову суму. За заявою продавця та згодою співвласників у володіння та користування покупця переходить на 3-му поверсі кімната №318, яка складається з коридору (1) пл.2.0 кв.м, кімнати (3) пл.16.7 кв.м, кімнати (4) пл.11.3 кв.м, умивальника (6) пл.2.3 кв.м, вбиральні (7) пл.0,8 кв.м, душової (8) пл.0,8 кв.м, загальною площею 33,9 кв.м.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності станом на 19.11.2014 року власником кімнати №318 на 3-му поверсі, яка складається з коридору (1) пл.2.0 кв.м, кімнати (3) пл.16.7 кв.м, кімнати (4) пл.11.3 кв.м, умивальника (6) пл.2.3. кв.м, вбиральні (7) пл.0,8 кв.м, душевої (8) пл.0.8 кв.м, загальною площею 33,9 кв.м є ОСОБА_1 .

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 08.02.2017 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.11.2014 року. Рішення набрало законної сили 05.12.2018 року.

Згідно відповіді №1928950 від 24.10.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію за вказаними праметрами не знайдено.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що представник відповідача не обмежений на вчинення відповідної дії.

Суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У силу приписів ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову а також той факт, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову і ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч.2 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Приписами ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суб`єктний склад зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави передбачає, що суб`єктами цих зобов`язань є набувач, який виступає боржником і потерпілий, який є кредитором. За загальним правилом, кредиторами можуть виступати лише ті особи, за чий рахунок відбувається безпідставне переміщення майнових цінностей. Інші особи можуть набувати статусу потерпілого (кредитора) тільки у випадках, прямо передбачених законом. При цьому таке зобов`язання за своєю юридичною природою виходить за межі зобов`язання у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатніх правових підстав.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Результат аналізу ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу від 19.11.2014 року 41/5000 частка у праві власності на будівлю гуртожитку за домовленістю сторін вчиняється за 40680 грн. 00 коп., які продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору. У подальшому, вказаний договір купівлі-продажу скасований рішенням суду.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 19.11.20214 року скасований, сплачені за ним грошові кошти підлягають поверненню позивачу згідно з ст.1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони отримані, відпала.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею і платіжним засобом на території України є гривня. Іноземна валюта відповідно до частин 1, 2 ст.192 ЦК України може використовуватися у нашій державі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

За загальним правилом, установленим ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання, як передбачено ч. 1 ст.533 ЦК України, має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, положення ч.2 ст.553 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобов`язанні еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе у разі, якщо сторони узгодили це у договорі. У такому випадку сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Наведене ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.03.2017 року у справі №6-284цс17 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 року у справі № 537/6309/16-ц.

В позовній заяві представник позивача адвокат Черненко Л.В. вказує, що відповідно до договору купівлі продажу від 19.11.2014 року між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_1 , покупець сплатив на користь продавця 40680,00 грн., що еквівалентно 4000,00 доларів США станом на дату укладення договору. Зазначає, що станом на дату звернення до суду 4000,00 доларів США еквівалентно 160000,00 грн.

Враховуючи, що з дати укладення договору, численних судових актів, курс долара різко змінився, позивач прохала стягувати грошові кошти з урахуванням зміни курсової різниці. Суд приймає та покладає в основу рішення розрахунок, наданий позивачкою у позовній заяві, зважаючи на те, що він не оспорюється відповідачем.

У пунктах 9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою похилого віку, через численні судові процеси з приводу вказаного договору купівлі-продажу зазнала психологічних страждань, які суттєво вплинули на її здоров`я, через психологічні стреси вона змушена була звертатися до лікарів для підтримки свого здоров`я. Зазначені моральні страждання вона оцінює в 50 000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою оцінено спричинені їй моральні страждання у сумі 50 000 грн, проти чого не заперечує представник відповідача, надаючи заяву про повне визнання позовних вимог. Тому, позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди також підлягають задоволенню за вищевказаних обставин.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує визнання відповідачем позову, вимоги ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягує на його користь з відповідача згідно приписів ч.1 ст.141 ЦПК України.

Судом не вирішується питання щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги адвокатом, оскільки, на час вирішення справи, до матеріалів справи не надано належні та допустимі докази понесених витрат.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 160 000 грн. та моральну шкоду у сумі 50 000 грн, а всього 210 000 грн.

Стягнути з ПАТ «Полтаваагротранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1300 грн.

Повернути ОСОБА_1 із Держаного бюджету України 50% сплаченого нею судового збору при подачі позовної заяви у сумі 1300 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою. АДРЕСА_2 ;

Представник позивачки адвокат Черненко Любов Володимирівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3 від 24.01.2019 року, адреса: Полтавська область Полтавський район с.Розсошенці, вул.М.Грушевського, 3, оф.8;

Відповідач ПАТ «Полтаваагротранс» , , адреса місця знаходження: м.Полтава, вул.Садовського, 14.

Суддя Т.М. Черняєва