Справа №450/204/23 Головуючий у 1 інстанції:Данилів Є.О.
Провадження №22-ц/811/2995/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в залі суду представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.11.2005 р. Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 57589,04 доларів США (сума основного боргу - 50 000,00 дол. США; 5 % річних згідно Договору та ст.625 ЦК 2589.04 дол.США; сума штрафу - 5 000,00 дол. США) на користь позивача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , орган, що видав: 4615, дата видачі: 02.11.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 13420,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять грн. 00 коп.) сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог в іншій їх частині відмовлено.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2023 року оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Чеховим Денисом Анатолійовичем, в частині оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року залишено без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року залишено без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Чеховим Денисом Анатолійовичем, в частині оскарження додаткового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2023 року, задоволено частково.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2023 року змінено.

Заяву представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Радковського Т.Р. щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Постановою Верховного Суду від 13 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чеховим Денисом Анатолійовичем, задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року в частині позовних вимог про стягнення 5 % річних та штрафу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року, у незміненій при перегляді апеляційним судом частині, та постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року в частині позовних вимог про стягнення боргу за договором позики залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року та постановити нове рішення про відмову в позові.

Зазначив, що відповідач не укладав 25 лютого 2019 року з ОСОБА_3 договір позики, не підписував його та не отримував коштів від позивача, не брав на себе зобов`язань з повернення коштів, які б випливали з договору позики. Зазначає, що відповідач ознайомився з копією договору позики, який міститься в матеріалах справи. Стверджує, що договір він не укладав та не підписував, він є підробленим. Доданий до позовної заяви договір позики складається з двох окремих аркушів, текст на яких надруковано лише з одного боку сторінки, проте підпис відповідача міститься на другому аркуші договору, що ставить під сумнів, що це єдиний договір, а підписаний відповідачем аркуш відноситься до основного тексту договору, який викладений на першому аркуші. Вказує, що між сторонами існували договірні взаємовідносини позики згідно договору від 14 лютого 2019 року на суму 1 400 000 грн. зі строком повернення до 28 березня 2019 року, який було виконано ОСОБА_1 в повному обсязі, про що свідчить наявність у нього (відповідача) оригіналу договору позики. Перший аркуш даного договору позики підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проте при співставленні другого аркуша договору позики від 14 та 25 лютого 2019 року, вбачається ідентичність та послідовність викладеного тексту, що свідчить про використання другого аркуша договору позики від 14 лютого 2019 року в договорі позики 25 лютого 2019 року, при цьому на першому аркуші договору позики від 25 лютого 2019 року відсутні підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідач заперечує виникнення договірних зобов`язань щодо отримання ним позики на підставі договору від 25 лютого 2019 року. Відповідно до пункту 13 договору позики договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань позичальником. Пунктом 14 договору позики передбачено, що цей договір складається в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а другий видається позикодавцю. Крім того, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій є такими, що суперечать нормам ЦК України, а штрафні санкції за невиконання договору позики підлягають списанню.

В судове засідання в режимі відео конференції окрім представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в залі суду представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси позивача та відповідача захищали представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових пояснень, наданого розрахунку 5% річних, та перевіряючи оскаржуване рішення суду в частині позовних вимог про стягнення 5 % річних та штрафу,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 524, 526, 527, 533, 536, 545, 549, 625, 1046, 1047-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 247, ст. 259, 263 265 ЦПК України, та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що 25.02.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 50, 000 дол. США, які відповідач зобов`язувався повернути до 28.12.2021 року, що підтверджується договором позики укладеним між позивачем та відповідачем від 25.02.2019 року. Суд вважав, що факт отримання 25.02.2019 року ОСОБА_5 від ОСОБА_3 коштів у сумі 50 000,00 дол США доведений повністю. Оскільки позивач вказує, що зазначені вище кошти в розмірі 50 000,00 дол США були отримані відповідачем у власність для їх використання та в подальшому повернення в такому ж обсязі, суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики Встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення коштів отриманих за договором позики від 25.02.2019 року в повному обсязі, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргового документа договору позики від 25.02.2019 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 50 000,00 доларів США підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Розрахунок 5% річних за користування чужими коштами та штрафу відповідно до умов п. 7 Договору позики, що наданий позивачем здійснений відповідно до вимог закону, тому суд вважає його вірним. З цього розрахунку слідує, що розмір процентів за період з 29.12.2021 року по 10.01.2023 року складає 2589 доларів США, а сума одноразового штрафу становить 5000,00 доларів США. Судом перевірено вказані розрахунки та встановлено, що вони виконані правильно. Таким чином, з відповідача в користь позивача підлягаю стягненню суми боргу, що є предметом спору. Розрахунок 5% річних за користування чужими коштами, що наданий позивачем здійснений відповідно до вимог закону, тому суд вважає його вірним. З цього розрахунку слідує, що розмір процентів за неправомірне користування позиченими коштами, що становить 378 днів, за період з 29.12.2021 року по 10.01.2023 року складає 2589 доларів США. Судом перевірено вказані розрахунки та встановлено, що вони виконані правильно. Таким чином, з відповідача в користь позивача підлягаю стягненню суми боргу, що є предметом спору. Отже виключно позивачу належить обрання способу захисту порушеного права, пред`явлення вимог до відповідача у валюті позики чи в її еквіваленті. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. Таким чином судом встановлено, що, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики від 25.02.2019 року зобов`язання, грошові кошти у розмірі позики на загальну суму 57 589,00 доларів США, які складаються з 50 000,00 доларів США сума основного боргу позики, 2589 доларів США 5 % річних згідно договору та ст. 625 ЦК України та 5, 000 доларів США сума одноразового штрафу позивачу не повернуто, тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. Отже, зважаючи на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики за несвоєчасне виконання зобов`язання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів, перевіряючи оскаржуване рішення в частині позовних вимог про стягнення 5 % річних та штрафу, вважає, що висновки суду першої інстанції в частині цих вимог лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в іншій частині таким не відповідають, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просив:

?стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3

oсуму основного боргу - 50 000,00 дол. США;

o5 % річних згідно Договору та ст.625 ЦК - 2589.04 дол. США;

oсума штрафу - 5 000,00 дол. США).

В обґрунтування позову покликався на те, що 25.02.2019 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав 50,000 доларів США у борг терміном до 28.12.2021 року. У вказаний термін борг повернуто не було. На вимоги позивача повернути суму боргу відповідач відмовляється від повернення. Тому, позивач вважає необхідним стягнути зазначену вище суму заборгованості із штрафними санкціями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Однак, також, згідно з п. 18 розділу прикінцевих та перехідних положень ЦК України, період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зважаючи на вказані норми закону, слід вважати, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що існують правові підстави для стягнення з відповідача 5 % річних відповідно до договору та статті 625 ЦК України за період з 24 лютого 2022 року до 10 січня 2023 року.

Також, суд не врахував положення пункту 7 Договору. Даним пунктом визначено, що якщо позичальник не повертає гроші у встановлений строк, позикодавець має право подати позов про примусове стягнення боргу, а позичальник у такому випадку зобов`язаний додатково сплатити інфляційні втрати, п`ять відсотків річних за користування чужими коштами та одноразовий штраф у розмірі 10 % від суми позики.

Отже, сторони передбачили, що одноразовий штраф у розмірі десяти відсотків від суми позики застосовується саме у разі звернення позикодавця до суду з вимогою про стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом у січні 2023 року, тобто, знову ж на час дії п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Відтак, стягнення штрафу теж слід вважати помилковим.

Отже, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід було б стягнути 5% річних згідно Договору лише за період з 29.12.2021 року по 24.02.2022 року в розмірі 397,26 доларів США ( вся сума боргу ? 5% / на кількість календарних днів у році ? на кількість днів на період з 29.12.2021-24.02.2022).

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу в частині вимог, що переглядалися слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення 5 % річних згідно договору та статті 625 ЦК України, а також штрафу у розмірі десяти відсотків від суми позики слід скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позов в цій частині вимог слід задовольнити частково. А саме слід стягнути з відповідача на користь позивача 397,26 доларів США 5 % річних згідно договору та статті 625 ЦК України за період з 29.12.2021 року по 24.02.2022 року. В задоволенні решти позову в цій частині вимог слід відмовити.

В решті рішення суду не переглядається та таке відповідно слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 в частині вирішення позовних вимог про стягнення 5 % річних згідно договору та статті 625 ЦК України, а також штрафу у розмірі десяти відсотків від суми позики задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 5 % річних згідно договору та статті 625 ЦК України, а також штрафу у розмірі десяти відсотків від суми позики скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 5 % річних згідно договору та статті 625 ЦК України, а також штрафу у розмірі десяти відсотків від суми позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5% річних згідно Договору за період з 29.12.2021 року по 24.02.2022 року в розмірі 397,26 доларів США.

В задоволенні решти позову в цій частині вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра