ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/740/20

Провадження № 22-ц/820/2483/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: представника апелянта адвоката Бацей Т.М.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №689/740/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року, в складі судді Соловйова А.В., за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Палінчак Тетяна Вікторівна,ОСОБА_1 , про припинення права власності на земельні ділянки, визнання права власності на земельні ділянки, визнання договору іпотеки недійсним, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та заборон на нерухоме майно,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2020 року позивач звернувся із позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 17.07.2024, просив визнання недійсним договір іпотеки від 23 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 23 березня 2012 року приватним нотаріусом Палінчак Т.В. за №12314514; припинити право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровим №:01:012:0172 площею 2,0541 га в АДРЕСА_1 ; №:01:012:0173 площею 0,1340 га в АДРЕСА_2 ; № :01:012:0174 площею 0,0260 га в АДРЕСА_2 ; визнати ці земельні ділянки предметом іпотеки згідно з договором іпотеки №0705/206В/01 від 31 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору іпотеки від 31 травня 2007 року №0705/206В/01, посвідченого приватним нотаріусом Стожик Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1032, позивач отримав в іпотеку від іпотекодавця ОСОБА_1 комплекс, розташований в АДРЕСА_2 загальною площею 1136,7 кв.м. У зв`язку із невиконанням іпотекодавцем умов кредитного договору, позивач 31 жовтня 2016 року набув та зареєстрував за собою право власності на це майно.

Однак, 01 червня 2007 року між Ярмолинецькою селищною радою та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 22140 кв.м. кадастровий №:01:012:0039 в АДРЕСА_2 , на якій знаходиться переданий в іпотеку комплекс будівель загальною площею 1136,7 кв.м. Спірні земельні ділянки із кадастровими номерами :01:012:0172, :01:012:0173, :01:012:0174 були утворені шляхом поділу зазначеної земельної ділянки. Ці земельні ділянки набула у власність ОСОБА_3 , яка 23 березня 2012 року уклала договір іпотеки цих земельних ділянок із іпотекодержателем ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що спірні земельні ділянки, утворені внаслідок поділу земельної ділянки для обслуговування переданих йому в іпотеку приміщень, належать до предмету іпотеки відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про іпотеку», а відтак є іпотечним майном, подальший поділ, відчуження, іпотека яких без згоди попереднього іпотекодержателя не допускаються. У зв`язку з переходом права власності на нежитлову будівлю, а саме: комплекс, який знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 1136,7 кв.м. до АТ КБ «ПриватБанк» перейшло право власності на земельні ділянки з кадастровим номером :01:012:0172, площею 2,054 га, з кадастровим номером 0:01:012:0173, площею 0,134 га, та з кадастровим номером :01:012:0174, площею 0,0260 га, і АТ КБ «ПриватБанк» має право на оформлення цього права у встановленому законом порядку, а також на реєстрацію цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наступна передача, без згоди попереднього іпотекодержателя (АТ КБ «ПриватБанк») земельних ділянок з кадастровими номерами :01:012:0172, площею 2,054 га, з кадастровим номером 0:01:012:0173, площею 0,134 га, та з кадастровим номером :01:012:0174, площею 0,0260 га, в іпотеку ОСОБА_4 суперечить Закону України «Про іпотеку», а тому договір іпотеки від 23.03.2012, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Забезпечення позову, вжите ухвалою Ярмолинецького районного суду від 18.07.2024 р. у цій справі шляхом накладення арешту та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами №:01:012:0172; №:01:012:0173; № :01:012:0174, скасовано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача. Решта позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 23.03.2012, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрованого 23.03.2012 приватним нотаріусом Палінчак Т.В. за №12314514; припинення права власності ОСОБА_3 на земельні ділянки є похідними та залежать від наявності чи відсутності права іпотеки на земельні ділянки у позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0039, площею 22140 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та на якій розміщено комплект загальною площею 1136,7 кв.м., є функціонально пов`язаним об`єктом із предметом іпотеки, а будь-які дії із цією земельною ділянкою порушують права іпотекодержателя. Відчуження земельної ділянки, на якій розташовано предмет іпотеки, не повинно створювати перешкод іпотекодержателю у реалізації його права за договором іпотеки. Вказує, що відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Зазначає, що укладення ОСОБА_1 01 червня 2007 року із Ярмолинецькою селищною радою договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 22140 кв.м., кадастровий номер :01:012:0039, оформлення нею права власності на земельну ділянку під предметом іпотеки на наступний день після укладення договору іпотеки, та подальший поділ земельної ділянки на три окремі земельні ділянки, оформлення права власності на них ОСОБА_3 та укладення договору іпотеки із ОСОБА_4 має на меті уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Залуцький В.Н. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не набув права власності на будівлі, які є предметом іпотеки, оскільки рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року у справі №689/1703/20, з врахуванням постанови Хмельницького апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року та постанови Верховного Суду від 06 березня 2024 року, було скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Завалієва А.А. від 04 листопада 2016 року №32227356 про державну реєстрацію права власності на комплекс в АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вимагаючи визнання земельних ділянок предметом іпотеки за договором іпотеки №0705/206В/01 від 31 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , позивач не залучив ОСОБА_1 в якості відповідача, а тому ця вимога не підлягає задоволенню як така, що заявлена неналежному відповідачу.

В судовому засіданні представник апелянта Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» адвокат Бацей Т.М. вимоги апеляційної скарги підтримала з підстав, наведених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Залуцький В.Н. вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з підстав, зазначених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_1 проти вимог апеляційної скарги заперечила, вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 31 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7-5/206В.

31 травня 2007 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ЗАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодератель) був укладений договір іпотеки (нежитлової нерухомості) №0705/206В/01 на забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем за кредитною угодою від 31 травня 2007 року №0705/206В на суму 300000 євро (пункт 2). Відповідно до пункту 7 договору іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності майно (згідно із свідоцтвом Ярмолинецької селищної ради від 13 квітня 2005 року (витяг про реєстрацію права власності від 14 травня 2007 року)), а саме: комплекс в АДРЕСА_2 загальною площею 1136,7 кв.м., який складається з: будівлі клубу «А-2» площею 1050,4 кв.м., диспетчерської «Б» площею 86,3 кв.м., площадки для автомобілів, оглядової ями з піднавісом, огорожі.

Згідно із пунктами 8, 9 договору майно з усіма його приналежностями складають предмет іпотеки за цим договором. Іпотека за цим договором поширюється і на частину об`єкта майна, яка не може бути виділена в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладення цього іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Пунктом 29 іпотечного договору передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом, зокрема, переходу права власності на нього до іпотекодержателя.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 липня 2011 року у справі №2/2218/294/11, з урахуванням ухвали Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2011, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг у сумі 270398,73 євро, штраф у сумі 14325,70 євро та пеню у сумі 46326,76 грн. 30.03.2023. було відкрито виконавче провадження ВП№71430472.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, позивач у порядку п. 29 іпотечного договору звернув стягнення на заставлене майно шляхом набуття на нього права власності за рішенням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 04.11.2016, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2019.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 07.06.2021 у справі №689/1703/20 було задоволено позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. та ПАТ КБ «Приватбанк». Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Завалієва А.А. від 04.11.2016 №32227356 про державну реєстрацію права власності на комплекс в АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк»; скасовано запис про право власності на цей комплекс від 31.10.2016.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18.10.2021 вказане рішення було скасовано в частині вирішення позовних вимог до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. і в цій частині відмовлено у позові як до неналежного відповідача.

Постановою Верховного суду від 06.03.2024 зазначені судові рішення були скасовані в частині вирішення позову про скасування запису про право власності на нерухоме майно і в цій частині у позові відмовлено. В решті рішення залишені без змін.

01.06.2007 між Ярмолинецькою селищною радою (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №1035, на підставі якого ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 22140 кв.м. в АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:012:0039 з цільовим призначенням для влаштування підприємства інших видів промисловості.

Відповідно до пунктів 2, 5 договору, земельна ділянка забудована комплексом загальною площею 1136,7 кв.м., який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.04.2005. Продавець засвідчив, що земельна ділянка до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває, вільна від будь-яких майнових прав інших осіб.

На підставі цього договору ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ№307969 від 12.06.2007, площею 22140 кв.м., в АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:012:0039.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.02.2009, укладеного між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №792, ОСОБА_3 придбала зазначену земельну ділянку площею 22140 кв.м. в АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:012:0039. В п. 5 договору стверджується про відсутність будь-яких обтяжень земельної ділянки відповідно до Витягу з бази даних АС ведення державного земельного кадастру.

Згодом, зазначена земельна ділянка була поділена на три земельні ділянки: з кадастровим №:01:012:0172 площею 2,0541 га в АДРЕСА_1 ; №:01:012:0173 площею 0,1340 га в АДРЕСА_2 ; №:01:012:0174 площею 0,0260 га в АДРЕСА_2 , що підтверджується листом Ярмолинецької селищної ради №27 від 16.01.2020.

У зв`язку із цим ОСОБА_3 стала власником трьох земельних ділянок: площею 0,1340 га кадастровий номер :01:012:0173 та площею 0,0260 га кадастровий номер :01:012:0174 в АДРЕСА_2 , а також площею 2,0541 га кадастровий номер :01:012:0172 в АДРЕСА_1 , що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку, виданими Ярмолинецькою селищною радою: ЯЛ№833790, виданого 02.06.2011, ЯЛ№833789 виданого 02.06.2011, ЯК№285267, виданого 07.11.2011 (у зв`язку зі зміною адреси) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №792 від 25.02.2009.

Власником цих земельних ділянок з кадастровим №:01:012:0172; №:01:012:0173 площею 0,1340 га в АДРЕСА_2 ; №:01:012:0174 площею 0,0260 га в АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.03.2020 р., записами у поземельних книгах.

23.03.2012 між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міськрайонного нотаріального округу Палінчак Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №728, 729,730. На підставі цього договору в іпотеку ОСОБА_4 передано зазначені три земельні ділянки з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з неконкретизованого договору позики на суму 90000 грн із строком сплати 23.03.2015 (п.п. 1.1., 1.2.).

У зв`язку із цим, на земельні ділянки з кадастровим №:01:012:0172 площею 2,0541 га в АДРЕСА_1 ; №:01:012:0173 площею 0,1340 га в АДРЕСА_2 ; № :01:012:0174 площею 0,0260 га в АДРЕСА_2 23.03.2012 накладено заборону відчуження та зареєстровано обтяження на підставі договору іпотеки №727 від 23.03.2012, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав від 30.01.2020.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункти 40, 41).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, від 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, від 26 вересня 2023 року у cправі № 910/2392/22).

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (постанова Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі №932/163/21).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 вказано, що "процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. При цьому суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18".

В даній справі, позивач, звертаючись до суду, просив, серед іншого, визнати земельні ділянки, з кадастровими номерами №:01:012:0172, площею 2,0541 га, за адресою: в АДРЕСА_1 ; №:01:012:0173, площею 0,1340 га, за адресою: в АДРЕСА_2 ; №:01:012:0174, площею 0,0260 га, за адресою: АДРЕСА_2 , предметом іпотеки згідно з договором іпотеки №0705/206В/01 від 31 травня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Тобто, сторонами договору іпотеки від 31 травня 2007 року є ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

При цьому, позовна вимога про визнання земельних ділянок предметом іпотеки по договору іпотеки, укладеному 31 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , пред`явлена також до відповідачки ОСОБА_3 , яка не є стороною договору іпотеки №0705/206В/01 від 31 травня 2007 року.

Таким чином, оскільки зазначена вимога не заявлялась до належного відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно відмовив в її задоволенні з цієї підстави.

Інші позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 23.03.2012, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрованого 23.03.2012 приватним нотаріусом Палінчак Т.В. за №12314514; припинення права власності ОСОБА_3 на земельні ділянки за своєю суттю є похідними та залежать від наявності чи відсутності права іпотеки на земельні ділянки у позивача, оскільки у позовній заяві позивач зазначає єдиною правовою підставою цих вимог неможливість відчуження земельної ділянки без згоди іпотекодержателя.

Оскільки заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд в силу своїх повноважень, передбачених ст. ст. 367, 374 ЦПК України, вказаних порушень усунути не може, так як спір між належними сторонами попередньо повинен розглядатись судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин не заслуговують на увагу, оскільки судом не зроблено висновки щодо вирішення спору між сторонами по суті.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко