Справа № 199/6400/25
22.12.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Попружко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» А-Фінанс», завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» А-Фінанс», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що 21.10.2024 року в районі будинку АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та велосипедом «Fort Rasta», під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .
Вину відповідача ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2024 року.
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває у власності ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс». Позивачка ОСОБА_1 користується автомобілем «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі договору фінансового лізингу № 637Л/241023, укладеного 24.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» та ОСОБА_1 ..
Згідно з п.1.1 договору фінансового лізингу № 637Л/241023, укладеного 24.10.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» (лізингодавець) на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу(автомобіль), а ОСОБА_1 (лізингоодержувач) зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору. По закінченню строку лізингу, до ОСОБА_1 (лізингоодержувача) переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами Договору. Строк лізингу визначений в 24 місяці.
Згідно з п.1.2 договору фінансового лізингу № 637Л/241023 від 24.10.2023 року та додатку № 1 Специфікація до договору, предметом лізингу є автомобіль марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до Акту приймання-передачі від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (лізингоодержувач) отримала від ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» (лізингодавеця) предмет лізингу - транспортний засіб автомобіль марки «MAZDA 6», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно з п.3.3 договору фінансового лізингу №637Л/241023, від 24 жовтня 2023 року, з моменту підписання сторонами Акту передачі транспортного засобу, до ОСОБА_1 (лізингоодержувача) переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням предметом лізингу (у тому числі ризики, пов`язані з відшкодування збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування предметом лізингу).
Пунктом 4 договору фінансового лізингу №637Л/241023 від 24 жовтня 2023 року передбачено, що на період строку лізингу ОСОБА_1 (лізингоодержувач) утримує предмет лізингу у справному стані, дотримується відповідних стандартів, технічних умов, правил експлуатації, інструкції та гарантійних умов (вимог) продавця (виробника) предмета лізингу; проводить за власний рахунок в строк, встановлений виробником предмету лізингу, поточне технічне обслуговування, в т.ч. необхідне для збереження гарантійного обслуговування предмета лізингу; проводить ремонт (в тому числі капітальний) предмету лізингу; додержується вимог щодо використання, утримання, технічного обслуговування та зберігання предмета лізингу згідно з вимогами чинного законодавства, цього договору, умов договору страхування предмету лізингу та правил страхування страховика, який здійснює страхування.
Ухвалою суду від 09.05.2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Фінансова компанія» А-Фінанс» Рубан О.В. надав до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 вважає правомірними, обґрунтованими та просить їх задовольнити
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала та просила проводити розгляд справи за її відсутності, про що надала до суду письмову заяву.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Фінансова компанія» А-Фінанс» у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 21.10.2024 року в районі будинку АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та велосипедом «Fort Rasta», під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .
Вину відповідача ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2024 року (а.с.15,16).
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває у власності ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» (а.с.14). Позивачка ОСОБА_1 користується автомобілем «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі договору фінансового лізингу № 637Л/241023, укладеного 24.10.2023 року, між ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» та ОСОБА_1 (а.с.17-33).
Згідно з п.1.1 договору фінансового лізингу № 637Л/241023, укладеного 24.10.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» (лізингодавець) на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу(автомобіль), а ОСОБА_1 (лізингоодержувач) зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору. По закінченню строку лізингу, до ОСОБА_1 (лізингоодержувача) переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами Договору. Строк лізингу визначений в 24 місяці.
Згідно з п.1.2 договору фінансового лізингу № 637Л/241023 від 24.10.2023 року та додатку № 1 Специфікація до договору, предметом лізингу є автомобіль марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до Акту приймання-передачі від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (лізингоодержувач) отримала від ТОВ «Фінансова компанія» А-Фінанс» (лізингодавеця) предмет лізингу - транспортний засіб автомобіль марки «MAZDA 6», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.34).
Згідно з п.3.3 договору фінансового лізингу №637Л/241023, від 24 жовтня 2023 року, з моменту підписання сторонами Акту передачі транспортного засобу, до ОСОБА_1 (лізингоодержувача) переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням предметом лізингу (у тому числі ризики, пов`язані з відшкодування збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування предметом лізингу).
Пунктом 4 договору фінансового лізингу №637Л/241023, від 24 жовтня 2023 року передбачено, що на період строку лізингу, ОСОБА_1 (лізингоодержувач) утримує предмет лізингу у справному стані, дотримується відповідних стандартів, технічних умов, правил експлуатації, інструкції та гарантійних умов (вимог) продавця (виробника) предмета лізингу; проводить за власний рахунок в строк, встановлений виробником предмету лізингу, поточне технічне обслуговування, в т.ч. необхідне для збереження гарантійного обслуговування предмета лізингу; проводить ремонт (в тому числі капітальний) предмету лізингу; додержується вимог щодо використання, утримання, технічного обслуговування та зберігання предмета лізингу згідно з вимогами чинного законодавства, цього договору, умов договору страхування предмету лізингу та правил страхування страховика, який здійснює страхування.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), тому економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи №6-49цс14 від 04 червня 2014 року.
Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з положеннями ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу надано витяг із угоди від 12.03.2025 року про надання професійної правничої допомоги, укладений із адвокатом Бурбою Ю.М., та квитанцію № 1-25 від 05.05.2025.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, у постанові від 13 березня 2025 року Касаційний цивільний суд Верховного Суду по справі №275/150/22 виснував, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Оцінюючи в сукупності надані докази, а також беручи до уваги, що відповідачем до суду не подавалося відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, як це визначено частиною 5, 6 статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 6, 9, п. 22.1 ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» А-Фінанс», завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійки.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 копійок.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНООКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя Л.Г. Якименко