УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа №554/7782/25

провадження № 61-15637ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного Михайла Олексійовича, на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про визнання новим іпотекодержателем,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд визнати товариство новим іпотекодержателем за іпотечним договором, укладеним між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та

ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л. А. 02 червня 2006 року, зареєстрований у реєстрі за № 2106, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

05 червня 2025 року ТОВ «ФК «Позика» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просило суд накласти арешт на квартира

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 06 червня 2025 року заяву ТОВ «ФК «Позика» задоволено.

Накладено арешт на квартиру, загальною площею 81,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягала до негайного виконання.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката

Салашного М. О., задоволено частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 06 червня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, заяву ТОВ «ФК «Позика» задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між сторонами існує реальний спір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , зважаючи на припинення обтяження шляхом виключення запису про іпотеку на підставі заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 серпня

2024 року, існує реальна загроза відчуження нерухомого майна його власником ОСОБА_1 , а у разі задоволення заявлених позовних вимог утруднить чи унеможливить виконання судового рішення, оскільки новий іпотекодержатель буде не в змозі задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна.

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Салашний М. О.,

шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині задоволення заяви про забезпечення позову скасувати, у цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Позика» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення у частині задоволення заяви ТОВ «ФК «Позика» про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 1488цс20). Зазначає, що, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, не звернув уваги на те, що вказана заява містить лише формальні посилання, без зазначених конкретних доводів на підтвердження обставин щодо намірів відповідача здійснити відчуження майна та підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі його задоволення. Вказує, що

у заяві не наведено реальної загрози та доводів щодо не виконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду, а вказана заява ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджується жодним доказом.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного М. О., у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Полтави перебуває справа за позовом ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_1 про визнання нового іпотекодержателя. Предметом спору є визнання позивача новим іпотекодержателем за іпотечним договором, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 02 червня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, у забезпечення виконання за яким між сторонами у цей же день було укладено іпотечний договір та банку було передано в іпотеку спірну квартиру, що належить

ОСОБА_1 на праві власності. 21 жовтня 2011 року між

ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним та іпотечним договорами.

27 вересня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу № 09-П, а 10 жовтня 2024 року укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до яких до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним та іпотечним договорами.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 серпня

2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та виключено запис про іпотеку з державного реєстру іпотек, відповідно до якого ОСОБА_1 є іпотекодавцем, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» іпотекодержателем, на підставі виплати ОСОБА_1 іпотеки

у строк та у повному обсязі у розмірі 79 000,00 доларів США. Підставою для виключення запису про іпотеку стала надана позивачем довідка про відсутність заборгованості. На даний час рішення не скасовано та підлягає виконанню.

ТОВ «ФК «Позика» здійснивши запит до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало довідку про наявність заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання новим іпотекодержателем та заявою про накладення арешту, зважаючи на подання ОСОБА_1 неправдивої довідки, яка стала підставою для задоволення позову та можливість відчуження нерухомого майна або неможливість виконання рішення суду у майбутньому.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав

або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки:

1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав;

2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними

із заявленими позивачем вимогами.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому,

що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення

в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку

із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову

у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не

є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 910/4445/21 зазначено, що у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. У разі вжиття такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування майном і не позбавляється їх. Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачам, не позбавить їх конституційних прав на володіння та користування відповідним майном, на здійснення господарської діяльності, на отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення у майбутньому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких здійснено звернення до суду.

Апеляційний суд вірно вказав, що, зважаючи на припинення обтяження шляхом виключення запису про іпотеку на підставі заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2024 року, існує реальна загроза відчуження нерухомого майна його власником ОСОБА_1 , що у разі задоволення заявлених позовних вимог утруднить чи унеможливить виконання судового рішення.

Встановивши наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову

і предметом спору, права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, співмірність

і адекватність заходу із заявленими ТОВ «ФК «Позика» вимогами, суду апеляційної інстанції зробив правильний висновок про задоволення заяви про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм матеріальногота процесуального права та до незгоди з судовим рішенням, висновків суду не спростовують, на його законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Салашного Михайла Олексійовича, на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до

ОСОБА_1 про визнання новим іпотекодержателем відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк