ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5378/24 Номер провадження 22-ц/814/1250/25Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Коритного О.В. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року ухвалену у складі головуючого судді Цибізової С.А., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано

у справі за заявою виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Коритного О.В. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст заяви

05 грудня 2024 року в.о. керівника Полтавської окружної прокуратури Коритний О.В. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 на праві приватної власності земельну ділянку, площею 2,8019 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Полтавська область. Полтавський район, Заворсклянська сільська рада та шляхом заборони ОСОБА_1 розпоряджатися, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання належної йому на праві приватної власності вищезазначеної земельної ділянки.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що він звернувся до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року заяву виконуючого обов`язки керівника Полтавської окружної прокуратури Коритного О.В. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про забезпечення позову повернуто заявнику.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, виконувач обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Коритний О.В.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року та повернути заяву про забезпечення позову для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при винесенні ухвали про повернення заяви про забезпечення позову суд першої інстанції послався на порушення прокурором п.п.4,7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Види забезпечення позову встановлені ст.. 150 ЦПК України. Так, позов забезпечується:

-Накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього ви в інших осіб;

-Забороною вчиняти певні дії.

За приписами ч.2 ст. 151 ЦПК України суд може застосовувати кілька видів

забезпечення позову.

Оскільки чинним законодавством передбачено можливість застосування кількох заходів забезпечення позову судом, прокурор у заяві про забезпечення позову просив застосувати два заходи забезпечення позову одночасно накладення арешту на майно та заборону вчиняти конкретні дії щодо майна.

За приписами ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності щодо правомочності володіння, користування та розпорядження своїм майном закріплений ч.1 ст. 317 ЦК України.

Правомочність розпорядження це юридично забезпечена можливість визначити долю речі шляхом вчинення юридичних актів по відношенню до цієї речі. Зазначені правомочності, як і суб`єктивне право власності в цілому, являють собою юридично забезпечені можливості поведінки власника, вони належать йому доти, поки він залишається власником.

Приписами ч.2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так згідно доданого до заяви про забезпечення позову доказу витягу із Реєстру нерухомого майна ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:033:0071, тобто на нього поширюються всі правомочності власника, в тому числі провомочність розпорядження земельною ділянкою (до якого входить також здатність змінювати цільове призначення здійснювати перетворення, поділ, об`єднання).

Таким чином, наданими прокурором документами, які підтверджують право власності відповідача на нерухоме майно підтверджено можливість розпорядження особою належною йому на праві власності земельною ділянкою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Також прокурором обґрунтовано необхідність застосування заходів забезпечення позову, оскільки існує можливість відчуження земельної ділянки третім особам чи вчинення щодо неї інших дій, що призведе до неможливості виконання рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в разі задоволення позову.

Разом із цим, в ухвалі Полтавського районного суду Полтавської області від 09.12.2024 року суд першої інстанції посилається на недотримання прокурором вимог п.7 ч.1 ст. 151 ЦПК України щодо надання інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

Трактування поняття «інших відомостей, необхідних для забезпечення позову» носить широкий характер та не є вичерпним, тому при подачі заяви про забезпечення позову прокурор не має змоги передбачити всі відомості, які суд вважатиме необхідним дослідити при прийнятті рішення , тому не мав об`єктивної можливості їх зазначити у заяві.

Водночас, за приписами ч.3 ст.153 ЦПК України, суд розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Таким чином, законодавством передбачена можливість для суду витребувати у заявника додаткові відомості, необхідні для прийняття рішення про забезпечення позову.

Факти на які посилається суд при поверненні заяви про забезпечення позову, як на такі, що унеможливлюють розпорядження власником своєю земельною ділянкою (перебування на території України чи за кордоном, видача довіреностей щодо спірної земельної ділянки не можуть слугувати підставою для повернення заяви.

Щодо дотримання вимог ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні до суду з позовом скаржник зазначив, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

З огляду на викладене прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження перед судом підстав для представництва.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

На підставі ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи заявнику заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того,що вона не відповідає вимогам п.п.4,7 ч.1 ст.151ЦПК України, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначено обґрунтування необхідності одночасного забезпечення таких видів забезпечення позову: накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії. Зокрема, не вказано яким чином ОСОБА_1 може розпорядитися земельною ділянкою, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання належної йому земельної ділянки.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, зважаючи на наступне.

Нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 151 ЦПК України встановлено зміст та форму заяви про забезпечення позову.

Так, ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмові формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За змістом норм ч.ч. 3, 4 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно із ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в ній міститься достатньо інформації щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України.

З приводу питання обґрунтованості заяви, колегія суддів зауважує, що учасники судового процесу на власний розсуд обирають як саме їм обґрунтовувати свою правову позицію при подачі до суду тієї чи іншої заяви, але знову ж таки це має вирішуватися під час розгляду заяви по суті, а не на стадії вирішення питання про прийняття чи не прийняття такої.

Заявником обґрунтовано необхідність заходу забезпечення позову, а саме, ним наведені мотиви та підстави забезпечення позову у такий спосіб, який він вважав необхідним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що не відповідає визначеній у ст.2 ЦПК України меті цивільного судочинства та принципам верховенства права та пропорційності, ст.ст. 10, 11 цього ж Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Верховний Суд в постанові від 16 вересня 2020 року у справі №757/395/19-ц зазначив, оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику, то ухвалення судового рішення по суті апеляційним судом за наслідком розгляду такої заяви виходить за межі повноважень апеляційного суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із неправильним застосуванням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Коритного О.В. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Полтавській областізадовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль