ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1459/2010 Номер провадження 22-ц/814/3953/25Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю представника АТ «Укрсиббанк» Іванченка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Іванченко Наталії Валентинівни на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2025 року

у справі за поданням приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У серпні 2025 року приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Заявник просила надати дозвіл в межах ЗВП № 64516283 звернути стягнення на належне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 нерухоме майно та яке не зареєстроване за останнім, а саме: житловий будинок, загальною площею 155,2 кв.м., житловою 51,5 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 16144226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1476 га., кадастровий №:01:001:0279, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Гречин Н.В. перебуває зведене виконавче провадження № 64516283 з виконання виконавчого листа № 2- 1459/2010, виданого 04.10.2010 року Полтавським районним судом Полтавської обл., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.08.2007 року в сумі 498848, 39 грн. та з виконання виконавчого листа № 2-1459/2010, виданого 04.10.2010 року Полтавським районним судом Полтавської обл., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» судових витрат у розмірі 1820,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2025 року у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що з поданих виконавцем доказів неможливо безумовно/безспірно дійти висновку, що право власності на нерухоме майно, назване виконавцем, фактично належить боржнику, і не надано доказів на спростування тієї обставини, що спірне нерухоме майно може належати іншій фізичній особі, а тому відсутні підстави для задоволення подання про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався приватний виконавець.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Іванченко Наталія Валентинівна посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Подання ПВ Гречин Н.В. про надання дозволу на реалізацію майна Боржника задовольнити частково, в розмірі частки 7/12, що належить ОСОБА_1 в успадкованому майні, а саме: житловий будинок, загальною площею 155,2 кв.м., житловою 51,5 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 16144226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1476 га, кадастровий № :01:001:0279, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши доводи представника АТ «Укрсиббанк» Іванченка Н.В.дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги приходить до наступного висновку.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23.10.2010 року були видані виконавчі листи № 2-1459/2010 від 03.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.08.2007 року в сумі 498848,39 грн. та судових витрат у розмірі 1820,00 грн. (а.с. 7, 8).

На підставі заяв АТ «УКРСИББАНК» від 11.01.2021 рок (а.с. 9, 10) Приватним виконавцем 12.02.2021 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень (а.с. 16, 27), якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копії постанов надіслано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Постановами приватного виконавця від 15.02.2021 року: накладений арешт на майно боржника (а.с. 20), на кошти боржника (а.с. 22), оголошено боржника у розшук (а.с. 23).

Згідно отриманої відповіді від 06.07.2025 року з ДПС України, вбачається, що РНОКПП закрито або фізичну особу за вказаними у запиті серією та номером паспорта знято з обліку у Державному реєстрі (а.с. 24), згідно відповіді з ДФС України від 26.07.2025 року - відсутні рахунки у боржника (а.с. 24 звор. бік), згідно відповіді з ПФ України від 26.07.2025 року - про відсутні дані про отримання доходу (а.с. 25), згідно відповіді з Державної прикордонної служби України від 14.04.2025 року - відсутні дані про перетинання боржником кордону (а.с. 26)

Згідно відповіді на запит №: 279578823 від 09.07.2025 року за ОСОБА_1 зареєстрований ТЗ: ГАЗ Модель ТЗ: 31029 Категорія ТЗ: легковий, Рік виробництва ТЗ: 1992 VIN: НОМЕР_2 (а.с. 25 звор. бік).

Зі змісту постанови Полтавського апеляційного суду від 13.02.2025 року, справа № 545/2412/21, вбачається, що судом було відмовлено в позовіАТ «УКРСИББАНК» до спадкоємців померлої ОСОБА_2 у зверненні стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 155,2 кв.м., житловою 51,5 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 16144226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1476 га., кадастровий №:01:001:0279, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, крім того цією Постановою суд апеляційної інстанції встановив коло спадкоємців, які прийняли спадщину на нерухоме майно, а також набуття у власність спадкоємцями цього майна, яке ними не оформлено. ОСОБА_1 є одним із спадкоємців померлої (а.с. 12-15).

З матеріалів спадкової справи №75/2009 заведеної після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_3 (а.с. 34), ОСОБА_1 (а.с. 36). З матеріалів спадкової справи №75/2009 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_4 (а.с. 39), ОСОБА_5 (а.с. 39 звор. бік).

Відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що з поданих виконавцем доказів неможливо безумовно/безспірно дійти висновку, що право власності на нерухоме майно, назване виконавцем, фактично належить боржнику, і не надано доказів на спростування тієї обставини, що спірне нерухоме майно може належати іншій фізичній особі, а тому відсутні підстави для задоволення подання про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався приватний виконавець.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18),від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконав добровільно рішення суду. Разом з цим приватним виконавцем не подано достатньо доказів наявності чи відсутності в боржника майна чи інших цінностей достатніх для задоволення вимог стягувача, суду подано тільки докази наявності виконавчого провадження на примусовому виконанні, копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, відповідь від 06.07.2025 року з ДПС України, з якої вбачається, що РНОКПП закрито або фізичну особу за вказаними у запиті серією та номером паспорта знято з обліку у Державному реєстрі. Також надано: відповідь з ПФ України від 26.07.2025 року про відсутність даних про отримання доходу, відповідь з Державної прикордонної служби України від 14.04.2025 року про відсутність даних про перетинання боржником кордону.

Звертаючись з відповідною заявою, приватний виконавець повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку. Передбачена нормами ЦПК України можливість звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, не звільняє стягувача або державного/приватного виконавця від необхідності доведення доводів, на які він посилаються, відповідними доказами.

Якщо з поданих виконавцем доказів неможливо безумовно/безспірно дійти висновку, що право власності на нерухоме майно, назване виконавцем, фактично належить боржнику, і не надано доказів на спростування тієї обставини, що спірне нерухоме майно може належати іншій фізичній особі, то відсутні підстави для задоволення подання виконавця про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався державний виконавець (пункти 9.5, 9.6, 9.7 постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 у справі № 5023/197/12, пункти 66-70 постанови Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі № 921/575/21).

Отже обставини належності нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, боржнику за рішенням суду мають бути доведеними в установленому порядку. Наявність інших власників спірного майна та/або встановлення порушення прав третіх осіб унеможливлює задоволення звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки така заява розглядається на стадії виконання судового рішення, в даному випадку суд не розглядає позов та не вирішує спору про право.

Верховний Суд зазначає, що звернення стягнення на майно без перевірки обставин належності його іншим особам неможливе, оскільки згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Про врахування прав інших власників/співвласників майна, на яке приватний виконавець просить звернути стягнення, зазначено і в подібній справі № 2-591/11, в якій 08 червня 2022 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову і зробила певні правові висновки, релевантні до правовідносин у цій справі (провадження № 14-31цс21).

Приватний виконавець, здійснюючи заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, встановив, що боржник ОСОБА_1 є одним із спадкоємців померлої ОСОБА_2 .

З поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами відповідно до статті 443 ЦПК України, приватний виконавець не звертався.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що звернення приватного виконавця із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку згідно зі статтею 440 ЦПК України до визначення розміру його частки є передчасним.

Даний правовий висновок узгоджується і з постановою Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 357/10181/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Іванченко Наталії Валентинівни, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Іванченко Наталії Валентинівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль