РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/3119/24

Провадження № 22-ц/4815/1280/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Власюк Павло Онуфрійович, на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , орган опіки та піклування: Відділ опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_2 адвокат Бойчук Олена Петрівна. звернулася у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою, в інтересах довірительки, до ОСОБА_3 в якій просить позбавити останнього батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалося та рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Вказує, що під час перебування позивачки у шлюбі з відповідачем в них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що відповідач своїх батьківських обов`язків відносно вказаної дитини не виконує, не проявляє інтересу до її життя, не турбується про стан її здоров`я, не цікавиться її успішністю, та не надає жодної моральної підтримки.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Власюк Павло Онуфрійович, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Узагальнені доводи зводяться до того, що судом було поверхнево проведено розгляд справи, не враховано низку доказів, поданих зі сторони позивача, та не надано їм належної правової оцінки, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Зазначає, що орган опіки та піклування встановив, що ОСОБА_5 проживає з матір`ю, а батько не виконує своїх обов`язків щодо матеріального забезпечення доньки. Відповідач не сплачував аліменти з лютого 2021 року, про що свідчить розрахунок заборгованості.

Орган опіки та піклування намагався зустрітися з відповідачем для з`ясування обставин невиконання ним батьківських обов`язків, але місце його проживання чи перебування встановити було неможливо, що зумовило винесення висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав без його участі.

Висновок органу опіки відповідає інтересам дитини, яка була опитана (як у службі у справах дітей, так і в судовому засіданні) і чітко зазначила, що батько не цікавиться її життям та здоров`ям впродовж багатьох років, не спілкується з нею і не надає матеріальної допомоги. З огляду на це, теза суду про однобічність висновку є помилковою.

Вказує, що справа розглядалася з червня 2024 року по травень 2025 року, але відповідач жодного разу не з`явився до суду для надання пояснень і не подав відзиву на позов. Листи та повістки, направлені судом на його адресу, поверталися, що свідчить про його небажання їх отримувати та підтверджує небажання брати участь у житті доньки.

Суд послався на заяву від 18.02.2025 року, як на доказ заперечення батьком позбавлення його прав, проте апелянт стверджує, що ця заява подана невідомою особою, оскільки почерк та підпис ОСОБА_3 йому не належать, що видно при візуальному порівнянні з нотаріально посвідченою заявою.

У заяві невідомого походження нібито зазначено, що ОСОБА_3 не отримував листи від суду через відсутність за місцем проживання у зв`язку зі службою в ЗСУ та перебуванням на лікуванні через поранення. Однак, до цієї заяви не долучено копії паспорта, наказу про мобілізацію чи довідки про перебування в лікарні.

Навіть припускаючи обізнаність відповідача, він мав можливість прибути на судові засідання у квітні та травні 2025 року або укласти угоду з адвокатом, але цим правом не скористався, що вкотре підтверджує його ігнорування своїх батьківських прав та відсутність інтересу до дитини.

Факт заперечення відповідачем проти позову, з урахуванням його поведінки, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Самого лише заперечення недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу до дитини. Подана невідомою особою заява є лише обраним відповідачем способом захисту від пред`явленого позову.

Оскаржуване рішення містило попередження ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дочки. Однак, апелянт зазначає, що після рішення суду ставлення біологічного батька не змінилося, і він продовжує ігнорувати виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання, навчання та розвитку дитини.

ОСОБА_3 не має і не мав часу на виховання доньки з моменту її народження, оскільки неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за незаконне придбання, використання та збут психотропних речовин із корисливих мотивів, що підтверджено наданими доказами (вироками та постановами суду).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач та представник органів опіки і піклування в судові засідання не з`явились повторно, хоч завчасно і достовірно були повідомлені про час і місце розгляду справи, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Згідно положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що:

«тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

Судом встановлено, що з 20 квітня 2011 року по 23 травня 2014 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2014 року (а.с. 5).

Позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 11 жовтня 2011 року та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 19 квітня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.6, 9).

З психологічного висновку від 02 травня 2024 року, вбачається, що малолітня ОСОБА_4 має стабільні позитивні зв`язки з мамою та вітчимом (якого називає татом). З біологічним батьком не відчуває зв`язку та емоційного контакту (а.с.23).

Відповідно до довідки від 29 квітня 2024 року (а.с. 17), ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 березня 2022 року по 31 березня 2025 року проживають спільно на території Чеської республіки на підставі дозволу на довгострокове проживання Тимчасовий захист, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки від 29 квітня 2024 року, виданої початковою школою м. Мост, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 6-го класу початкової школи м. Мост (а.с. 21).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №152971 від 28 травня 2024 року (а.с. 13) відповідач, станом на вказану дату, має заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 28 лютого 2018 року по 01 травня 2024 року в розмірі 52377 грн. 26 коп.

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 " наданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 09 грудня 2024 року за №08-01-2061/24, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.52-53).

Як пояснив в судовому засіданні представник позивачки адвокат Власюк П.О., зі слів його довірительки ОСОБА_2 , наявна в справі заява від 18.02.2025 року, як доказ заперечення батьком позбавлення його прав, подана невідомою особою, оскільки почерк та підпис ОСОБА_3 йому не належать. Крім того, вона стверджує, ніяких батьківських почуттів ОСОБА_3 до доньки ОСОБА_6 немає. За підписання нотаріального дозволу на її виїзд в Чехію, він просив грошей, які і отримав.

Доказів в справу про те, що він військовослужбовець та має поранення, ОСОБА_3 в справу не подав.

Сукупністю зібраних в справі доказів підтверджується свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язків з виховання та утримання доньки, тому колегія суддів вважає невірним висновок місцевого суду про відмову в позові .

У постанові Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що «суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує».

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17, провадження № 61-2861св20, серед іншого, зазначено, що заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

До апеляційної скарги апелянтом було долучено копії постанови та чотирьох вироків за період 2018-2024 роки про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за незаконний обіг наркотичних речовин, в тому числі і їх збут, що вказує на існування прямої небезпеки для доньки ОСОБА_6 у можливому спілкуванні з батьком.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ..

Позбавлення батьківських прав не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом про їх поновлення у разі реального бажання та доведених вчинків щодо відновлення батьківського зв`язку з дітьми.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені ОСОБА_2 по оплаті судового збору при подачі позову 1211,2 грн. та апеляційної скарги 1849,8 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Власюк Павло Онуфрійович задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2025 року скасувати ту ухвалити нове.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,2 грн. та 1849,8 грн., а всього 3061 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 грудня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.