Провадження №: 2/752/7101/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15.12.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

за участю секретаря - Сінчук І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» про припинення трудових відносин та стягнення заборгованості із заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до Громадської організації «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» (далі - ГО «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців») про припинення трудових відносин та стягнення заборгованості із заробітної плати.

Свої вимоги мотивував ти, що між сторонами у справі укладено трудовий договір, за умовами якого його призначено на посаду спеціаліста з управління інформацією протимінної діяльності. До виконання обов`язків ОСОБА_1 приступив 01 березня 2024 року, при цьому йому встановлено випробувальний термін протягом 1,5 місяці. Вказує, що за повідомленням відповідача офіційно його працевлаштовано 15 квітня 2024 року.

З 03 травня 2024 року до серпня 2024 року йому нараховували та виплачували заробітну плату на картковий рахунок. В подальшому, ГО «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» перестала сплачувала заробітну плату за виконану роботу.

З серпня 2024 року до травня 2025 року (день звернення до суду з позовом) внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 57 960 грн (6440 грн. (фіксована заробітна плата за місяць) * на 9 місяців).

16 грудня та 31 грудня 2024 року позивач звертався до відповідача із заявами про звільнення за власним бажанням та просив припинити трудові відносини. Вказані заяви відповідач відмовився зареєструвати і розглядати.

У подальшому, 23 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив на поштову адресу відповідача заяву про звільнення, яка не була отримана ГО «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» та повернута адресату. На вимогу позивача розірвати трудові відносини , віддати трудову книжку та здійснити повний розрахунок на день звільнення, відповідач не погоджується та відмовляє у звільненні, погрожує про несплату заробітної плати та штрафними санкціями. Тому він вимушений продовжувати працювати у ГО «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців».

Зазначає, що відповідач порушує його права та просить розірвати трудові відносини у зв`язку зі звільненням за власним бажанням з моменту ухвалення рішення, зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення та внести його до трудової книжки. Стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2024 року до моменту ухвалення рішення.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

У встановлений судом строк відповідач ГО «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» відзив на позов не подав. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 02 червня 2025 року відповідач отримав в електронному кабінеті 04 червня 2025 року, про що свідчить довідка суду про доставку електронного документу. Поштовий конверт з примірником позовної заяви, адресований відповідачу, згідно трекінгу рекомендованого відправлення повернувся з відміткою «Одержувач відсутній за вказаною адресою».

Позивач ОСОБА_1 копію ухвали суду від 02 червня 2025 року також отримав, про що свідчить його заява від 15 жовтня 2025 року вх. ЕП15786. З будь-якими заявами чи клопотаннями з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України до суду не звертався.

Клопотань про розгляд справи з викликом сторін чи у загальному позовному провадження від сторін до суду не надходило.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про припинення трудових відносин, суд повинен з`ясувати, чи дійсно існували такі відносини, оскільки це є передумовою для розгляду справи.

За положеннями статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи (частини друга - четверта статті 24 КЗпП України).

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

З наведених норм чинного законодавства України вбачається, що трудові відносини між працівником і роботодавцем виникають на підставі укладеного між ними трудового договору, за яким працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену договором, а роботодавець у свою чергу зобов`язаний виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати необхідні для виконання роботи умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, що він влаштувався на роботу до ГО «Всеукраїнська організація у справах Гуманітарних катастроф та біженців» на посаду спеціаліста з управління інформацією протимінної діяльності та укладено між ними трудовий договір.

Водночас, на підтвердження вказаних обставин позивачем доказів не додано.

Так, в позовній заяві позивач зазначає, що влаштувався на роботу та приступив до виконання обов`язків 01 березня 2024 року. Позивач не заперечує, що зі слів відповідача йому стало відомо, що його офіційно працевлаштовано з 15 квітня 2024 року, про те, чи вносились записи до трудової книжки йому не відомо.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач писав заяву про прийняття на роботу, та чи підписував трудовий договір з відповідачем, чи був ознайомлений з трудовими обов`язками та правилами внутрішньо трудового розпорядку.

Відповідно до вимог статті 74 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Позивач на підтвердження перебування у трудових відносинах з ГО « Всеукраїська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» доказів не надав, з відповідним клопотанням про витребування таких доказів до суду не звертався.

На підтвердження своїх доводів щодо перебування у трудових відносинах із відповідачем та отримання заробітної плати, позивач надав до суду виписку про рух коштів по картці ОСОБА_1 . З вказаної виписки вбачається про зарахування від ГО «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф» на картковий рахунок що належить ОСОБА_2 грошових коштів, а саме: 03 травня 2024 року - у розмірі 878,18 грн, 24 травня 2024 року - 3080,00 грн, 07 червня 2024 року- 3360,00 грн, 21 червня 2024 року - 3220,00 грн, 05 липня 2024 року - 3320,00 грн, 22 липня 2024 року - 3080,00 грн, 06 серпня 2024 року - 3360 грн.

Однак вказаний доказ перебування у трудових відносинах та нарахування заробітної плати, суд розцінює критично, оскільки із змісту вказаної виписки про рух коштів лише підтверджує факт зарахування грошових коштів і не містить доказів правової природи та підстав отримання вказаних коштів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача з заявами про звільнення.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано заяви адресовані на ім`я голови ГО « ВО у справах гуманітарних катастроф та біженців» Євдокимова Сергія від 16 грудня 2024 року про звільнення за власним бажанням та від 31 грудня 2024 року про звільнення за згодою сторін, які не містять відміток про їх отримання відповідачем (вхідного реєстраційного номера) або відмову в їх отриманні.

Заява ОСОБА_1 про звільнення від 23 квітня 2025 року направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку - не була отримана адресатом.

Згідно з частиною другою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 12 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що з клопотаннями про витребування доказів позивач до суду не звертався, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на те, що факту перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову позивачу про припинення трудових відносин в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Суд, керуючись статтями 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 102, 141, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Громадської організації «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців» про припинення трудових відносин та стягнення заборгованості із заробітної плати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Громадська організація «Всеукраїнська організація у справах гуманітарних катастроф та біженців», , адреса місцезнаходження: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, б 5, оф 311.

Рішення суду виготовлено 15 грудня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук