Провадження № 2/641/2800/2025 Справа № 641/5318/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Кожихової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача Бочарової О.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Сахно Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа; Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

24.07.2025 представник позивача ОСОБА_3 адвокат Бочарова О.М., звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 28.08.2012 року, адреса реєстрації; АДРЕСА_1 батьківських прав на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 30.06.2023) та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 28.08.2012 року, адреса реєстрації; АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 30.06.2023) в сумі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікую

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з жовтня 2022 року до серпня 2024 року позивач та відповідач мешкали однією сім`єю без укладання шлюбу. 15.06.2023 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 30.06.2023). З серпня 2024 року, відповідач не проживає разом із позивачем та дитиною. Місце фактичного проживання відповідача позивачу наразі не відомо. Відповідач фактично усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не виявляє жодної зацікавленості життям дитини, її інтересами. Дитина перебуває разом із позивачем, який з метою забезпечення належного догляду за дитиною найняв няню, яка фактично замінила дитині мати. Перші місяці після того, як відповідач залишив дитину на піклування позивача, вона відповідала на телефонні дзвінки та повідомляла, про те, що народила дитину на прохання позивача та не має наміру опікуватись дитиною надалі. Потім зв`язок із відповідачем зник. Місце фактичного мешкання позивача не змінював, відповідач за місцем мешкання дитини не приходить, не дзвонить, не проявляє жодної зацікавленості у житті та здоров`ї дитини. Вважає, що з урахуванням того факту, що відповідач покинула дитину у такому віці, усунулась від виконання батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не виявляє жодної зацікавленості життям дитини, її інтересам, позбавлення батьківських прав є обгрунтованим.

Виклад позиції відповідача

Відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 29.07.2025 матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа; Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без руху.

На адресу суду 05.08.2025 від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бочарової О.М. надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.08.2025 відкрито провадження у справи та розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви не заперечує, просить позбавити її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що народила сина на прохання позивача та майже рік доглядала дитину, але в подальшому зрозуміла, що не має сил та бажання піклуватися та виховувати дитину. Через небажання мешкати з позивачем вона прийняла рішення залишити дитину та переїхати до іншого місця проживання, де мешкає разом із іншим чоловіком.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Зазначає, що мати дитини, ОСОБА_2 надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що у шлюбі із батьком дитини не була, завагітніла. Батько дитини наполіг залишити дитину. Протягом року намагалась виховувати сина, та жити з сімєю ОСОБА_6 . Зрозумівши, що у неї із батьком нічого не виходить залишила сина та батька, та не бажає приймати участь у вихованні ОСОБА_7 . Тому не заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю та ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , підстава внесення запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 30.06.2023. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.10.2025 № 352, встановлено, що батько дитини - ОСОБА_8 , мати дитини - ОСОБА_2 .Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України.Батько дитини, ОСОБА_8 , психічних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для визначення місця проживання, не має. Офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, має самостійний дохід.Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком, ОСОБА_9 , мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.09.2025 для проживання дитини створені належні умови. Є окреме спальне місце, місце для навчання, розвитку та ігор. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками відповідно до віку, харчуванням.Батьку із доглядом за дитиною допомагає ОСОБА_10 , яка надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що з року ОСОБА_11 під її наглядом за домовленістю з батьком дитини, а саме 3 червня 2024. За весь час нагляду за дитиною мати жодного разу до сина не приходила та не зверталась для з`ясування його стану здоров`я та розвитку. Мати дитини, ОСОБА_2 , надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що у шлюбі із батьком дитини не була, завагітніла. Батько дитини наполіг залишити дитину. Протягом року намагалась виховувати сина, та жити з сім`єю ОСОБА_6 . Зрозумівши, що у неї із батьком нічого не виходить залишила сина та батька, та не бажає приймати участь у у вихованні ОСОБА_7 . Тому не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі наявних документів. Рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обстеженням житлово-побутових умов сімї заявника встановлено, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_12 проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_2 (без реєстрації), яка розташована на 20 поверсі, 25 поверхового будинку, зі всіма комунальними зручностями, складається з 3-х кімнат, у приміщенні в наявності всі необхідні комунальні та побутові зручності, меблі та сучасна техніка для побуту. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. В дитини окреме ліжко, є місце для навчання дитини, речі та взуття відповідно віку та сезону. Для проживання, виховання та розвитку дитини створені належні умови.

Згідно з наданими медичними документами ОСОБА_8 психіатричних протипоказань не виявлено.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 повідомила, що за домовленістю із позивачем займається доглядом та вихованням ОСОБА_4 . Вона має медичну освіту. За весь час нагляду за дитиною з липня 2024 року може підтвердити, що мати жодного разу не відвідувала сина, не телефонувала, не цікавилася його станом здоров`я та розвитку. Їй відомо, що мати залишили дитину та позивача, коли сину виповнилося один рік. Підтверджує, що позивач сумлінно виконує батьківські обов`язки, дитина забезпечена всім необхідним, може охарактеризувати ОСОБА_3 тільки з позитивної сторони як батька, що піклується про свою дитину. Дитина дуже сильно прив`язана до батька. Також їй відомо, що позивач має двох дорослих синів, які наразі мешкають за кордоном.

Між сторонами виникли правовідносини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України).

Норми права, які застосовані судом, та висновки суду

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

У частинах першій, другій та четвертій статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі собою встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають у тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька / матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Позивач не довів навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, суд дійшов до висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.

Суд критично відноситься до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, оскільки він не містить конкретних фактів умисного порушення відповідачем свого обов`язку щодо належного виховання та утримання дитини, не наведено даних про роботу цього органу, відповідального за захист прав дітей, спрямовану на об`єктивне визначення ставлення батьків до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини. Крім того, такий висновок має рекомендаційний характер.

Позивач не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно сина, що могли б бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Суд ураховує, що відповідачка майже рік проживала разом із дитиною, доглядала сина, та факт залишення дитини пояснює неможливістю проживання саме із позивачем, з яким мають складні стосунки. Також з урахуванням віку дитину суд не виключає наявність у відповідачки післяпологової депресії, тобто складного поєднання фізіологічних, емоційних та поведінкових змін, які відбуваються в окремих жінок після пологів. Ознаки та симптоми такого стану можуть бути різними і варіюватися від легко до значно виражених, їх зазвичай підсилюють ще і труднощі зі сном та тривоги про здоров`я дитини, ускладнені стосунки із близькими родичами. Такий стан розпочинається протягом перших кількох днів після пологів і може тривати доволі довго.

Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з урахуванням малолітнього віку дитини, суд у контексті конкретних обставин цієї справи вважає, що відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.

З приводу заяви відповідача про визнання позову, суд зазначає, що вказана заява не може бути прийнята судом з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22)).

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23) зазначив, що в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права заява відповідача від 13.10.2025, в якій вона визнала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Схожих за змістом висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22 (провадження № 61-11993св23).

Підсумовуючи викладене, у рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою збереження зв`язків між матір`ю та сином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав із зазначених вище підстав.

При цьому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини належним чином, та покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

У зв`язку з відмовою в позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 , не підлягають також задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення з неї аліментів на користь позивача.

Розподіл судових витрат

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 167, 180, 183, 185 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 76, 81, 89 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини належним чином.

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: вул.Чернишевська, 55, м. Харків, ).

Повне судове рішення складено та підписано 18.12.2025.

Суддя Г.В.Кожихова