ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 201/6103/23

провадження № 61-8426св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області,

відповідачі: ОСОБА_1 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою 8 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року в складі судді Демидової С. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року 8 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі - 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у якому просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 28,1 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1 , та зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради перереєструвати право власності ОСОБА_1 на гараж на АДРЕСА_1 відповідно до рішення № 725 від 02 травня 1992 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1302 від 16 липня 1998 року 8 загону державної пожежної охорони УДПО УМВС України в Дніпропетровській області, правонаступником якого є 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області, надано в постійне користування земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 4 373,00 кв.м, дл обслуговування спеціальної воєнізованої пожежної частини АДРЕСА_3 по її фактичному розміщенню за рахунок земель оборони.

На земельній ділянці розміщена 1 державна пожежно-рятувальна частина 8 ДПРЗ, яка є його структурним підрозділом, юридична адреса якої: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів № 725 від 22 травня 1992 року «Про будівництво, узаконення та передачу гаражів для індивідуального користування громадянам» надано ОСОБА_2 на узаконення гараж на АДРЕСА_1 .

Однак, всупереч цього рішення, ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на гараж № НОМЕР_1 , який розташований за іншою адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення про виділення йому земельної ділянки за цією адресою відсутнє. Більше того, така адреса відсутня на карті міста Дніпро.

На теперішній час власником гаража на АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , а сам гараж знаходиться на земельній ділянці на АДРЕСА_1 .

Вважав, що ОСОБА_1 без належної правової підстави займає приміщення, які належать 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області та являють собою частину цілого майнового комплексу 1 ДПРЧ 8 ДПРЗ, знаходяться на балансі та закріплені на праві оперативного управління за 8 ДПРЗ.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позову. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спірний гараж знаходиться в межах земельної ділянки, що перебуває в його постійному користуванні. Не довів, що ОСОБА_1 перешкоджає йому в користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2024 року 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровський областіподав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Не врахували, що спірна земельна ділянка надана в постійне користування 8 ДПРЗ для обслуговування спеціалізованої воєнізованої пожежної частини № 1 і 8 ДПРЗ зобов`язане використовувати її за цільовим призначенням.

ОСОБА_2 зареєстрував право власності на гараж не за тією адресою, яка вказана в рішенні про надання йому гаража, а за адресою розташування основного підрозділу 8 ДПРЗ.

У зв`язку зі знаходженням на земельній ділянці приватного майна 8 ДПРЗ не може використовуватися земельну ділянку за цільовим призначенням.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

11 липня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів № 725 від 22 травня 1992 року «Про будівництво, узаконення та передачу гаражів для індивідуального користування громадянам» узаконено гаражі, побудовані на АДРЕСА_1 , у тому числі за співробітником управління пожежної охорони УВС області ОСОБА_2

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1302 від 16 липня 1998 року 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області надано в постійне користування земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 4 373,00 кв.м, для обслуговування спеціальної воєнізованої пожежної частини АДРЕСА_3 по її фактичному розміщенню за рахунок земель оборони.

14 серпня 1998 року позивачу видано державний акт серії ДП Д69 на право постійного користування землею площею 0,4373 гектарів.

Розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради № 954р від 13 листопада 2006 року, відповідно до листа ОСОБА_2 від 12 жовтня 2006 року індивідуальному гаражу на вулиці Телевізійній присвоєно адресу - АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ).

20 листопада 2006 року, ОСОБА_2 виготовив технічний паспорт на гараж, рік побудови гаража - НОМЕР_2 .

05 грудня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів № 725 від 22 травня 1992 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 липня 2013 року право власності на гараж № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК Українивласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з цим позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивач зазначав, що спірний гараж знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває в його постійному користуванні, внаслідок чого він позбавлений можливості використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням.

Проте жодних доказів на підтвердження цієї обставини суду не надав.

Відповідно до встановлених судами обставин, 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровський області з липня 1998 року належить на праві постійного користування земельна ділянка на АДРЕСА_1 .

Водночас спірний гараж, який побудований ще в 1990 році, узаконений у 1992 році та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , розташований на АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 , як це зазначено в розпорядженні міського голови Дніпропетровської міської ради № 954р від 13 листопада 2006 року).

Таким чином, установивши, що позивач не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу 8 державногопожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській областізалишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко