Провадження №2/523/964/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.,

представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , адвоката Зайцева М.П.,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кулава А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17, в м. Одеса, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу № 523/21052/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Доводи позову.

24.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким просить:

- стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в сумі 4 000 грн., та моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Обґрунтовано позов тим, що вона являється асоційованим членом кооперативу ОК ЖБК «Сансіті Сервіс» та власником квартири АДРЕСА_1 . Починаючи з 2022 року ОСОБА_4 постійно чинив протиправні дії стосовно неї та ї матері, а саме: 04.01.2022 року ОСОБА_4 заблокував їй електронний ключ на в`їзд у двір житлового комплексу, чим чинив опір до в`їзду у двір будинку, з цього приводу вона звернулась до Суворовського ВП (вх. № Ж-1 від 04.01.2022 року). 28.03.2022 року відповідач відключив її квартиру від електропостачання, води, заблокував їй ключ на користування ліфтом, з цього приводу 28.03.2022 року вона написала заяву до поліції. 11.04.2022 року вранці вона побачила, що порізані колеса її велосипеда, який стояв у коридорі, біля її квартири, та зникла тротуарна плитка, яка зберігалась у невеликих коробочках біля її квартири, з цього приводу вона також написала за яву до поліції вх № 2161 від 18.04.2022 року. Поліція не відреагувала на її заяви. Нею були написані заяви до ГУНП в Одеській області вх № 171114 від 05.04.2022, керівнику Суворовської окружної прокуратури вх № 2161 від 18.04.2022, вх. № 2060 від 12.04.2022, написана заява до Суворовської районної адміністрації вх. № 38-Ж від 28.03.2022, вих. № 38-Ж, 2-1985 від 04.04.2022, до Одеського районного управління поліції ВП №3 написані заяви: вх. № Ж-351 від 21.04.2022, №Ж-361 від 27.04.2022, №Ж-464 від 09.06.2022, №Ж-728 від 17.08.2022, відповідь №Ж-728 від 16.09.2022. 20.06.2022 до відділу поліції №3 ОРУП №1 надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси про те, що 14.04.2022 року невстановлена особа вчинила самоуправні дії відносно ОСОБА_1 21.06.2022 року було відкрито кримінальне провадження за ст. 356 КК України, пізніше було відмовлено у зміні правової кваліфікації. 11.04.2023 року ОСОБА_5 було направлено лист претензію, відповідь на яку не було отримано. Плитку відповідач не повернув, конфлікт не врегульовано, кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не належить, а власниками квартири є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_4 зареєстрований як керівник ОК ЖБК «Сансіті Сервіс» за адресою: вул. Вл. Бувалкіна, 53-А, тобто до будинку за адресою: АДРЕСА_3 жодного відношення не має. Неправомірними діями відповідача позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок неправомірних дій, позбавлення можливості користуватися спільним майном, послугами, у зв`язку із протиправними діями пов`язаними зі знищенням та пошкодженням її майна, приниження честі і гідності фізичної особи, прав наданих споживачем, порушенням нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, внаслідок розповсюдження, поширення неправдивої інформації стосовно неї та її матері через Viber, що не відповідають дійсності та викладені неправильно.

Доводи відзиву на позов.

17.04.2025 року представник ОСОБА_4 адвокат Костинюк Ю.Д. подав до суду відзив на позов, яким позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Обґрунтовано відзив на позов наступним: 1) зі змісту позовної заяви незрозуміло хто є відповідачем, ОСОБА_4 , як фізична особа, або ОК «ЖБК «САНСІТІ СЕРВІС»; 2) позивач не надав належні і допустимі докази в підтвердження факту завдання шкоди, та її розміру, причетність до неї відповідача; 3) позивач не надає жодного доказу, який би підтверджував завдання шкоди, розмір шкоди, та що її спричинив саме відповідач. Надане суду замовлення №Кзк/ОК-0002493 від 14.06.2020 року не є первинним бухгалтерським документом і не підтверджує факт передачі майна чи набуття його у власність позивачем. Жодної видаткової накладної до нього позивачем не надано; 4) гарантійний лист на велосипед лише підтверджує факт купівлі велосипеда, однак не містить жодних відомостей про наявність пошкоджень чи їх пошкодження, тим більше не доводить вину відповідача; 5) наявність у позовній заяві звернень позивача до органів Національної поліції, прокуратури, а також витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань жодним чином не може свідчити про наявність вини відповідача. Витяг ЄРДР є лише підтвердженням факту звернення до правоохоронних органів, а не доказом вини особи, чи підтвердженням обставин, викладених у зверненні; 6) позивачем не надано доказів порушення її прав саме відповідачем.

Доводи відповіді відзив.

23.04.2025 року позивач надала суду відповідь на відзив, яким повідомила наступне: ОСОБА_4 не є головою кооперативу ЖБК «Сансіті Сервіс». Головою кооперативу є ОСОБА_6 , згідно Статуту ОК ЖБК «Сансіті Сервіс», затвердженого рішенням загальних зборів від 15 травня 2020 року. ОСОБА_4 був зареєстрований як керівник 07.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 не надав інформацію про його реєстрацію у держреєстрі, як керівника за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 блокував електронний ключ для в`їзду у двір, відключив квартиру від електропостачання, води, заблокував ключі їй та її матері для користування ліфтом, заблокував ключ який надала сусідка. Сума збитків складає 4000 грн., це були залишки керамічної плитки для підлоги, залишки плитки ОСОБА_8 для оздоблення стін, залишки клею, пошкоджено велосипед. Позивач звернула увагу, що спущені колеса велосипеда, при спробі накачати колеса, з`ясувалось, що колеса не накачуються, вона побачила пошкодження, та викликала поліцію, камери відеоспостереження ОСОБА_4 не показав. По кримінальному провадженню № 0000481 ОСОБА_4 13.09.2022 року дав свідчення, якими ввів в оману дізнавача. Квартира АДРЕСА_5 належить не йому, а ОСОБА_6 , ОСОБА_9 . В квартирі відповідач мешкав один, без родини, також підтвердив що блокував ліфт, камеру відеоспостереження поліції не показав. 16.03.2023 року свідок ОСОБА_10 , працівник ОК ЖБК «Сансіті» дає пояснення, що 14.04.2023 року отримав завдання прибрати з 16 поверху коробки, які він прибрав (2 коробки) та залишив на першому поверсі біля охорони. 05.10.2022 року свідок ОСОБА_11 пояснює, що вона з чоловіком не могла заїхати на територію біля будинку, забрати гуманітарну допомогу, зателефонували ОСОБА_4 , який відмовив. Отже, ОСОБА_4 не надав поліції запису камер відеоспостереження, які могли підтвердити його непричетність до скоєного. Заявнику також були завдані моральні страждання відповідачем, який неодноразово стукав в її двері, показував статеві органи, позбавив можливості користуватися спільним майном, відключав воду, світло, поширював неправдиву інформацію. Більше пів року відповідач не мала змоги заїжджати у двір, більш 3-х місяців не користувалась ліфтом, носила на руках хвору собачку, весь час мала психічне напруження, підвищення тиску, купувала дорогі ліки. Внаслідок наведених подій, позивачка була вимушена дати об`яву про продаж квартири, яку внаслідок відсутності доступу до ліфта, потенційні покупці відмовились купувати. Також, шкоди було завдано матері позивачки, стосовно якої ОСОБА_4 , в рамках розгляд у цивільної справи № 523/9087/22, безпідставно надав негативну характеристику. ОСОБА_4 примушував позивачку купити парко місце за 16 тисяч доларів. Над вхідними дверима квартири позивачки, відповідач без її згоди встановив камеру, та слідкує за її життям.

Доводи заперечень відповідача.

06.06.2025 року представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 подала до суду додаткові заперечення, якими просила відмовити у задоволенні позову, з наступних підстав: у відповіді на відзив позивачка надала суду додаткові документи, однак всі докази по справі повинні бути подані разом із позовом, при цьому вона не повідомила суд про наявність об`єктивних причин неподання таких доказів у належний строк. В свою чергу, долучені до матеріалів справи докази копії протоколів допиту свідків та інші документи, отримані в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000481, не є належними доказами по даній справі. За відсутності обвинувального вироку в кримінальному провадженні, обставини, викладені в протоколах допиту, не мають преюдиційного значення. Долучені позивачем фотоматеріали у вигляд фото колажів, не можуть бути доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України. Надані численні зображення не містять ідентифікаційних ознак, які би дозволяли встановити, який саме велосипед зображено, чи належить він позивачці, та чи має він відношення до обставин справи. Фотографії не містять об`єктивно зафіксованих пошкоджень, що унеможливлює встановлення їх наявності, характеру, ступеня та причин виникнення. Позивачка залучила до матеріалів справи документи, які не підтверджують факт понесення заявлених до відшкодування збитків, та неправильно тлумачить зміст наданих документів, з метою створення хибного враження про наявність підстав для задоволення позову. Твердження позивачки про нібито блокування ключа відповідача, є безпідставним, оскільки жодного доказу такого блокування з боку відповідача не надано. Сама позивачка визнала факт неналежного використання ключа. Долучення медичної документації копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.04.2025 року, свідчить лише про наявність у позивачки певного захворювання ішемічної хвороби серця. При цьому, у документах відсутні відомості про тривалість зазначеного захворювання, зокрема з якого часу воно виникло. Долучені копії квитанцій на придбання лікарських засобів не підтверджують, що вказані витрати понесені саме через завдання моральної шкоди. Позивачем не надано жодних даних чи медичних висновків, що встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача, та виникненням або перебігом захворювання у позивача.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 06.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалами занесеними до протоколу судового засідання, судом було задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. Також, задоволено клопотання представника позивача про залучення до матеріалів справи доказів.

ІІІ. Позиції сторін, покази свідків.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та адвокат Зайцев М.П. підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, відповіді на відзив. Додатково зазначили, що даний позов пред`явлений до відповідача ОСОБА_4 , як до фізичної особи, оскільки він не має юридичного статусу голови кооперативу ЖБК «САНСІТІ СЕРВІС». Стан розгляду кримінального провадження, зареєстрованого за заявою позивача, їй невідомий.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 , заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні, з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, та запереченнях.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_6 , на 13 поверсі. Свідок являються сусідкою позивача та відповідача, які проживають на 16 поверсі. Із позивачем ОСОБА_1 свідок познайомилась у 2022 році, вона відкривала всі двері, на поверхах, з приводу чого між ними виник конфлікт. Взагалі між нею та позивачем конфліктні відносини. На 16 поверх свідок піднімалась, і бачила лапи собак позивача на вхідній двері відповідача. Світло та воду у 2022 році вимикали в усьому будинку, внаслідок війни. Про обставини зазначені позивачем у позові, стосовно відповідача - блокування їй електронного ключа на в`їзд у двір житлового комплексу, відключення її квартири від електропостачання, води, блокування її ключа на користування ліфтом, перерізання колес її велосипеда, прибирання тротуарної плитки, свідку нічого невідомо.

Судом здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи,?всебічно,?повно,?об`єктивно?та безсторонньо оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_7 . Це підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 231424381.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів, з приводу протиправних дій керівника ЖБК «Сансіті Сервіс», відповідача ОСОБА_4 , вчинених щодо неї:

- 04.01.2022 до Суворовського відділу поліції в м. Одеса ГУНП в Одеській області;

- 28.03.2022 до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (талон-повідомлення єдиного обліку № 9178, талон-повідомлення єдиного обліку №9191);

- 28.03.2002 та 04.04.2022 - до Єдиного центру звернень громадян;

- 29.03.2022 до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (талон-повідомлення єдиного обліку № 9232);

- 30.03.2022 до начальника Відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області;

- 30.03.2022 до керівника Одеської міської прокуратури №4;

- 05.04.2022 до Головного Управління Національної поліції в Одеській області;

- 11.04.2022 до начальника ВП у Суворовському районі м. Одеса;

- 13.04.2022 до керівника Одеської міської прокуратури №4;

- 14.04.2022 до керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси;

- 21.04.2022 до Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №3;

- 09.06.2022 до начальника ВП №3 ОРУП №1 в Одеській області;

- 23.06.2022 до Начальника ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області;

- 17.08.2022 до головного Управління Національної поліції в Одеській області Відділ поліції №3 Одеського районного управління поліції №1, просила доповнити правову кваліфікацію кримінального провадження № 0000481, за ст. 356 КК України, доповнивши її ст. 190 та ч.1 ст. 194 КК України;

- 29.08.2022 до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області;

- 27.09.2022 до Одеського районного управління №1 ВП №3;

- 13.10.2022 до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області;

- 17.10.2022 до керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси;

- 06.11.2022 - до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (талон-повідомлення єдиного обліку № 29461);

- 07.11.2022 до начальника ВП №3 Одеського регіонального Управління поліції в Одеській області;

- 28.12.2022 до начальника ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області;

- 17.04.2023 до начальника ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, щодо зміни правової кваліфікації зі ст. 356 КК України на ч.1 ст. 185 КК України;

- 14.08.2023 до начальника ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області;

Позивач ОСОБА_1 отримала та подала суду наступні відповіді, щодо результатів розгляду вищезазначених звернень.

Згідно Довідки від 26.01.2022 року про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЄО №433 від 04.01.2022 року, в ході відпрацювання заяви ОСОБА_1 від 04.01.2022 року, було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_14 , він пояснив що знаходиться за межами м. Одеси, в ЖК Сансіті Сервіс діє функція системи СКУТ, коли потрапляєш на територію через в`їзні ворота, то рівно через годину повинен виїхати, а ОСОБА_1 не перший раз потрапляє через в`їзні ворота, після чого її ключ блокується, на теперішній час вирішується питання для розблокування її ключа. З питань відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявнику рекомендовано звернутися до суду. Матеріали перевірки списані в діловодство ВП №3 ОРУП №1 в м.Одеса.

Згідно відповіді ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 01.04.2022 №60.3/3180, керівництвом організовано розгляд звернення зареєстрованого 29.03.2022 року. На підставі зібраних матеріалів було прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян».

Згідно Рапорта та Доповідної записки про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих (ІТС ІПНП №10400 від 11.04.2022), щодо повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_8 викрали плитку тротуарну, та порізали колеса на велосипеді. В ході перевірки було здійснено виїзд на місце події, де виявлено заявницю, яка виклала обставини події зазначені у повідомленні. В ході бесіди з представником закладу було встановлено, що в них з жителькою комплексу конфлікт через неадекватні дії останньої. Тротуарна плитка була встановлена, та повернута власниці, конфлікт врегульовано. Із заявою ніхто не звертався. Заяв, скарг та повідомлень за даним фактом не надходило.

21.06.2022 року було внесено відомості до ЄРДР про заяву про вчинення кримінального правопорушення, номер кримінального провадження: 0000481, на виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси про те, що невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , всупереч встановленому законом порядку, вчинила самоправні дії відносно ОСОБА_1 . Це підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно Довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЄО №23210 від 29.08.2022 року, в ході відпрацювання заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_14 було запрошено до ВП №3, він пояснив що кв. АДРЕСА_2 є його, але оформлена не на нього, більше нічого не пояснив. Н момент перевірки порушень не виявлено. Матеріали перевірки списані в діловодство ВП №3 ОРУП №1 в м.Одеса.

Згідно відповіді Дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 16.09.2022 №60.3/Ж-728, сектором дізнання ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР під № 0000481 від 21.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. Ознак ст. 190 та ч.1 ст. 194 КК України в діях невстановленої особи не встановлено.

Згідно відповіді Дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 17.10.2022 №60.3/Ж-1023, сектором дізнання ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР під № 0000481 від 21.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України.

Постановою Дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.05.2023 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000481 від 21.06.2022 відмовлено.

Згідно відповіді Дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 26.05.2023 №60.3/Ж-300, сектором дізнання ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР під № 0000481 від 21.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. При розгляді клопотання відмовлено в зміні правової кваліфікації, про що винесено постанову.

Суд зазначає, що за позовом ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 4000 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Протиправність дії відповідача ОСОБА_4 , позивач вбачає у наступному - блокування їй електронного ключа на в`їзд у двір житлового комплексу, відключення її квартири від електропостачання, води, блокування її ключа на користування ліфтом, пошкодження колес її велосипеда, який стояв у коридорі, біля її квартири, прибирання тротуарної плитки, яка зберігалась у невеликих коробочках біля її квартири.

Надаючи правову оцінку доводам позивача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.

Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 09.04.2024 року у справі №584/947/20, які суд в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За обставин даної справи, суд констатує, що позивач ОСОБА_1 не довела наявності усіх складових статті 1166 ЦК України, зокрема протиправності дій ОСОБА_4 , шкоди, причинного зв`язку між ними, та вини заподіювача шкоди.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів тому, що відповідач ОСОБА_4 : блокував позивачу ОСОБА_1 електронний ключ на в`їзд у двір житлового комплексу; відключав її квартиру від електропостачання, води; блокував її ключ на користування ліфтом; пошкодив (порізав) колеса її велосипеда, який стояв у коридорі, біля її квартири; прибрав тротуарну плитку, яка зберігалась у невеликих коробочках біля її квартири.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 підтверджує вчинення відповідачем ОСОБА_4 вищезазначених протиправних дій численними зверненнями до правоохоронних органів, протоколами допиту свідків в рамках кримінального провадження № 0000481 від 21.06.2022.

Разом із тим, суд констатує, що факти звернення до правоохоронних органів з приводу дій відповідача ОСОБА_4 , які вона вважає неправомірними, а також протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , без складення відносно ОСОБА_4 протоколів про адміністративне правопорушення, із подальшим притягненням до адміністративної відповідальності постановою або постановлення обвинувального вироку, не є належними доказами протиправності його дій. Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 10.10.2023 у справі № 466/4439/22, у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В свою чергу, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 , повідомила у судовому засіданні, що ОСОБА_4 не визнає жодного факту дій, які інкримінує йому позивачка у позові, а залучені до матеріалів справи копії протоколів допиту свідків, не є належними доказами по справі, у тому числі з підстав їх неналежного посвідчення, та відсутності обвинувального вироку за кримінальним провадженням № 0000481 від 21.06.2022.

При цьому, суд зазначає, що позивачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на заявлення суду клопотання про допит в якості свідків тих осіб, які допитувалися в рамках кримінального провадження № 0000481 від 21.06.2022, з метою доведення суду наведених у позові доводів.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Також суд констатує, що наявні в матеріалах справи фото велосипеда позивача, також не є доказами вчинення ОСОБА_4 протиправних дій пошкодження колес велосипеда.

При цьому, не надання ОСОБА_4 правоохоронним органами відео з відеокамери, яка встановлена біля його квартири, не може розцінюватися судом як підтвердження протиправності його дій щодо пошкодження колес велосипеда позивачки.

Одночасно, суд зазначає, що у судовому засіданні позивачка також не заявляла відповідного клопотання про витребування відеозапису у відповідача з відеокамери, встановленої у спільному тамбурі.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про стягнення вартості залишків плитки, суд констатує, що позивач крім протиправності дій відповідача, також не довела суду розміру завданої шкоди, заявленого до відшкодування - 4000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 пояснила, що в коридорі зберігалися залишки тротуарної плитки, яку вони мали намір покласти на кладовищі родичів.

Матеріали справи містять Замовлення товару покупцем від 14.06.2020 на суму 10 809,96 грн. (а.с. 51), видаткової накладної до замовлення суду не надано. Також, позивач надала суду видаткову накладну від 03.06.2020 на суму 7569,19 грн. (а.с. 110).

Суд констатує, що позивач не довела, що залишки плитки, про які вона зазначає у позові, це саме залишки плитки вказані у Видатковій накладній від 03.06.2020, або у замовленні. Крім того, не підтверджено, що вартість залишків плитки складала саме заявлений позивачем до відшкодування розмір 4000 грн.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

За обставин даної справи, позивачем ОСОБА_1 не доведено наявності в діях відповідача ОСОБА_4 усіх складових: протиправності, моральної шкоди, причинного зв`язку між ними, та вини заподіювача моральної шкоди.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 4 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 15000 грн. позбавлені належного правового та доказового обґрунтування, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 82, 141, ч.4 ст.206, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 16.12.2025р.

Суддя: К.О. Далеко