Єдиний унікальний номер № 538/2356/25 Провадження № 2-н/538/274/25
У Х В А Л А

про задоволення заяви про самовідвід

18 грудня 2025 року м.Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Кунець М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про самовідвід у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в:

16 грудня 2025 року до Лохвицького районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2025 року зазначена вище справа № 538/2356/25 передана судді Кунець М.Г.

18 грудня 2025 року суддя Кунець М.Г. подала заяву про самовідвід, яка умотивована тим, що заявниця займає з 17 липня 2018 року посаду секретаря судового засідання Лохвицького районного суду Полтавської області та станом на сьогодні перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, до досягнення нею шестирічного віку, себто знаходиться в штаті суду та перебуває в трудових правовідносинах із судом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву про самовідвід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом частин першої та третьої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частин першої, другої та дев`ятої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та свобод 1950 року, ратифіковану Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В той же час, у рішенні «Делькур проти Бельгії» від 17.01.1970 Європейський суд з прав людини вказав на те, що за наявності підстав сумніватись у безсторонності судді, він повинен взяти самовідвід.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості, а саме проводить відмінність між: 1) суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі; 2) об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні («Кіпріану проти Кіпру», «П`єрсак проти Бельгії», «Грівз проти Сполученого Королівства»).

Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб`єктивний тест). У зв`язку з цим рішення про те, чи слід застосувати в певній ситуації той чи інший критерій, залежить від конкретних фактів.

Важливою є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти населенню («Саінер проти Туреччини»). Сумніви в незалежності відсутні, коли, на думку Європейського суду з прав людини у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається («Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очалан проти Туреччини»). Європейський суд з прав людини застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»). Суддя, у відношенні якого є обґрунтовані побоювання недостатньої неупередженості, повинен негайно взяти відвід («Веттстейн проти Швейцарії», «Кастілло Альгар проти Іспанії». «П`єрсак проти Бельгії»).

Таким чином, лише розгляд справи судом, об`єктивність і неупередженість якого перебуває поза всяким сумнівом, є гарантією того, що судове рішення буде сприйняте суспільством як справедливе, незалежне та безстороннє, і лише в такому випадку буде дотримано право сторін на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що заявниця по справі на сьогодні є працівником апарату Лохвицького районного суду Полтавської області та перебуває у його штаті, з метою недопущення жодного сумніву в об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді Кунець М.Г., при розгляді цієї справи та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Лохвицького районного суду Полтавської області, її заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись статтями 33,36,39,40, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Заяву про самовідвід судді Лохвицького районного суду Полтавської області Кунець Мирослави Григорівни від розгляду цивільної справи № 538/2356/25 - задовольнити.

2. Відвести суддю Кунець Мирославу Григорівну від розгляду справи № 538/2356/25за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

3. Передати справу для повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтями 14 і 33 ЦПК України.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

5. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ