ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 570/1826/22

провадження № 61-2866св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,Лідовця Р. А., Шиповича В. В.,
учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гоща-Буд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов Олексій Юрійович , на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року у складі судді Оленич Ю. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник Мартинов О. Ю. , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гоща-Буд» (далі - ТОВ «Гоща-Буд»),про визнання права іпотекодержателя та витребування майна з чужого незаконного володіння

Позовну заяву обґрунтував тим, що 23 травня 2017 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики. В цей же день, для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики, між ним та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 499, предметом якого є (незавершене будівництво) гуртожиток, розташований на АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, кадастровий номер :05:001:0373.

Вказував, що 31 серпня 2021 року на підставі договору іпотеки він набув право власності на іпотечне майно. З інформаційної довідки від 31 травня 2022 року № 301779161 він дізнався, що власником квартир №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12 , які знаходяться у предметі іпотеки - будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 і підставою для державної реєстрації права власності на ці квартири був акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 2, виданий 18 лютого 2021 року, видавник - ТОВ «Гоща-Буд»/ ОСОБА_2 .

Наголошував на тому, що у Державному реєстрі іпотек відсутня інформація про перебування спірних квартир в іпотеці, як складової частини предмета іпотеки.

Переконував, що на порушення умов іпотечного договору за відсутності його згоди як іпотекодержателя, частину предмета іпотеки було відчужено, змінився власник частини іпотечного майна, а також змінилися і характеристики (загальна та житлова площа) предмета іпотеки в сторону зменшення, тобто існує невизначеність у належному йому праві іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року, укладеним між ним та ОСОБА_5 щодо предмета іпотеки та його власника, що свідчить про порушення його права як іпотекодержателя за іпотечним договором від 23 травня 2017 року, яке підлягає захисту.

Зазначав, що оскільки право власності на спірні квартири перейшло до відповідача, то відповідно він набув статусу іпотекодержателя з усіма правами та обов`язками за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували на момент набуття ним права власності на предмет іпотеки. Тому вважав, що позовна вимога про визнання за ним права іпотеки на спірні квартири, що належать відповідачеві на праві власності, відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим чинним законодавством, та узгоджується з висновком, відображеним у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 916/2828/16.

Також наголошував на тому, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на складові іпотечного майна у той момент, коли вказане майно перебувало у нього в іпотеці, згоди на його відчуження він, як іпотекодержатель, не надавав. Внаслідок невиконання зобов`язань за договором позики 31 серпня 2021 року він, як іпотекодержатель, набув право власності на іпотечне майно, тобто включаючи і складові його частини, якими є квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12 , що перейшли відповідачу без його згоди.

Переконував, що оскільки спірне майно вибуло із його власності поза його волею, і будь-яких правочинів щодо відчуження власного майна він не укладав та повноважень на відчуження такого майна нікому не надавав, то його порушене право підлягає захисту шляхом задоволення позову до відповідача як добросовісного набувача про витребування спірного майна з використанням правового механізму, встановленого статтею 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що узгоджується з правовою позицією, висловленою 28 серпня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/17971/15-ц.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право іпотекодержателя на квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , та витребувати у ОСОБА_2 таке нерухоме майно на його користь

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право іпотекодержателя на квартири: № 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212), № 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212), № 9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212), № 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212), № 11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212), № 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212), які розташовані в будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1 252,40 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права іпотекодержателя на квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що вказані квартири є складовими предмета іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року, які за відсутності згоди позивача як іпотекодержателя вибули з-під іпотеки, були неодноразово відчужені зі зміною власника та їх технічних характеристик, а тому в цій справі існує невизначеність у належному позивачу праві іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року щодо предмета іпотеки та його власника, що свідчить про порушення його права іпотеки за вказаним іпотечним договором, яке підлягає захисту у обраний позивачем спосіб, що є ефективним.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що обставини внесення змін до реєстру щодо об`єкта нерухомого майна (предмета іпотеки) без згоди на те іпотекодержателя, після яких замість «гуртожитку» (предмет іпотеки) значиться «незавершене будівництво, літ. «А-4», відсоток готовності об`єкту нерухомого майна складає 88 %», а також реєстрації у подальшому за адресою місцерозташування об`єкта іпотеки квартир, право власності на які неодноразово перереєстровувалось, свідчать про свідомі дії, спрямовані на зміну предмета іпотеки та його відчуження без згоди іпотекодержателя, наслідком яких стала фактична неможливість звернення стягнення останнім на об`єкт нерухомості та призвела до необхідності захисту порушених прав іпотекодержателя у цьому судовому спорі.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про витребування спірного майна (квартир) в порядку, визначеному статтею 388 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що вона є передчасною, оскільки набуття позивачем права іпотекодержателя на спірні квартири не породжує одночасне виникнення в останнього права власності на таке майно. Відповідно до положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» виникнення такого права законодавець пов`язує з моментом державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Натомість позивач не надав суду доказів проведення такої процедури.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Мартинов О. Ю., та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в цій справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки частина будівлі, де розташовані спірні квартири, є складовою предмета іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року, а 31 серпня 2021 року позивач, як іпотекодержатель за вказаним договором, у позасудовому порядку зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки в цілому, то відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» такий договір іпотеки припинив свою дію і підстав для відновлення прав позивача, шляхом визнання за ним права іпотекодержателя спірних квартир, немає.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про витребування у відповідача спірних квартир у порядку, визначеному статтею 388 ЦК України, вказує не на захист його порушеного права як іпотекодержателя, а на спробу незаконного збагачення за рахунок спірного майна. Відповідач ОСОБА_2 не може, при наявності інших власників квартир, створених в іпотечній будівлі, самостійно нести матеріальну відповідальність в розмірі основного зобов`язання - заборгованості за договором позики в сумі 3 160 800 грн, тому цяпозовна вимога не може бути задоволена як така, що суперечить завданням цивільного судочинства, та є безпідставною за своєю суттю.

Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що витребування спірного майна призведе до необґрунтованого втручання судом у право відповідача ОСОБА_2 на мирне володіння цим майном.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

06 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов О. Ю., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 917/553/17, від 20 червня 2024 року у справі № 761/22556/18, від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що оскільки наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що під час перебування будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеці спірні квартири як складові елементи предмета іпотеки були відчужені особою, яка не мала права їх відчужувати; записи про іпотеку внесені до відповідного Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в день укладення іпотечного договору, про що набувач знав або міг знати; докази відплатності за набуте майно в матеріалах справи відсутні, тому спірне майно підлягає витребуванню із власності відповідача як останнього набувача із застосуванням правового механізму, визначеного статтями 387, 388 ЦК України.

Також у касаційній скарзі заявник вказав на те, що апеляційний суд:

- не врахував, що внаслідок виокремлення спірних квартир як складових частин іпотечного майна та державної реєстрації за відповідачем права на них, належним способом захисту права заявника як іпотекодержателя є, зокрема визнання права іпотекодержателя на виокремлені квартири як складові частини іпотеки;

- проігнорував, що заявник під час розгляду цієї справи наділений правом доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки;

- не звернув увагу на те, що матеріали справи не містяться доказів правомірності набуття відповідачем права власності на спірні квартири;

- не врахував, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням з боку держави; сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи;

- не звернув увагу на те, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковано як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора;

- безпідставно послався на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, щодо правильності відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до доведення протилежного, з огляду на те, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається, тощо.

17 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов О. Ю. , через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року, яке обґрунтував тим, що він 23 вересня 2024 року вперше звернувся з касаційною скаргою, яка повернута без розгляду ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 року. Усунувши недоліки касаційної скарги, зазначені Верховним Судом, заявник у найшвидший термін звернувся повторно з касаційною скаргою.

18 квітня 2025 року ОСОБА_2 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 ,у якому зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. Просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 06 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов О. Ю., на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов О. Ю., залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме запропоновано подати клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року (після усунення недоліків касаційної скарги) поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов О. Ю., на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Гощанського районного суду Рівненської області матеріали справи № 570/1826/22; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У травні 2025 року матеріали справи № 570/1826/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року справу № 570/1826/22 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що 23 травня 2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав у позику грошові кошти в сумі 3 160 800,00 грн, що станом на цю дату було еквівалентом 120 000,00 дол. США, із строком повернення до 23 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором позики 23 травня 2017 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від імені та інтересах ОСОБА_5 (іпотекодавець), було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 499, дію якого визначено з моменту нотаріального посвідчення до повного виконання зобов`язань, що забезпечені іпотекою за цим договором.

За умовами іпотечного договору іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2 035,8 кв. м, житловою площею 1 406,4 кв. м, на земельній ділянці площею 0,4612 га, кадастровий номер :05:001:0373.

Згідно з пунктом 1.4.3 іпотечного договору предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1389. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В. 26 липня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта - 12, номер запису про право власності - 15590035.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 іпотечного договору сторони передбачили, що іпотека розповсюджується на всі приналежності предмета іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть в майбутньому. Предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Згідно з пунктом 2.1.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором позики іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках, зазначених в пунктах 2.1.1-2.1.2 цього договору іпотеки та у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Відповідно до пункту 4.2 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса чи договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

23 травня 2017 року до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис номер 20540472 про вищевказану іпотеку та відповідний реєстраційний запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження: 20540078, заборона на нерухоме майно, про що свідчать дані інформаційної довідки № 301449290 з відповідних державних реєстрів, сформованої 23 травня 2022 року про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 12: відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 23 грудня 2017 рік, розмір основного зобов`язання: 3 160 800,00 грн; відомості про суб`єктів: іпотекодавець - ОСОБА_5 , іпотекодержатель - ОСОБА_1

14 вересня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Рівненське МБТІ» (далі - КП «Рівненське МБТІ») Новак С.-В. М. на підставі рішення, індексний номер: 42999213, внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер: 12, а саме: «гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості: Так», змінено на «Незавершене будівництво, літера «А-4», житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості: Ні», а також видалено «Загальна площа 2 035,8 кв. м, житлова площа 1 406,4 кв. м» та додано «відсоток готовності об`єкту нерухомого майна складає 88 %».

У січні2019 році ОСОБА_1 звернувся до Гощанського районного суду Рівненської областіз позовом до КП «Рівненського МБТІ» та реєстратора КП «Рівненського МБТІ», у якому просив суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення реєстратора КП «Рівненське МБТІ» Новак С.-В. М., індексний номер рішення 42999213, яким внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (по об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) у частині: видалення - «загальна площа (кв. м): 2 035,8, житлова площа (кв. м): 1 406,4», «додавання - відсоток готовності об`єкту нерухомого майна складає 88 %», та в частині зміни з «гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості: Так» на «незавершене будівництво, літера «А-4», житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості: Ні»;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації змін, згідно з рішенням, індексний номер якого: 42999213 (щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року у справі № 557/94/19 позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року, рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року у справі № 557/94/19 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане судове рішення апеляційний суд, з яким погодився й суд касаційної інстанції, мотивував тим, що суд першої інстанції неправильно визначився із суб`єктним складом правовідношення, розглянув спір за участю неналежних відповідачів та вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , за якою зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, щодо якого реєстратором було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та яка бере участь у цій справі як третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

31 серпня 2021 року ОСОБА_1 задовольнив свої вимоги іпотекодержателя та провів державну реєстрацію свого права власності щодо предмета іпотеки, статус якого у реєстрі було відображено як незавершений будівництвом житловий будинок, відсоток готовності - 88 %.

Так, згідно з даними інформаційної довідки № 301449290, сформованої 23 травня 2022 року про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 12, у розділі об`єкт нерухомого майна зазначено: незавершене будівництво, літ. «А-4», житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості - ні; адреса: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, місце розташування - кадастровий номер :05:001:0373; додаткові відомості - відсоток готовності нерухомого майна складає 88%; 31 серпня 2021 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію права власності щодо вказаного об`єкта за ОСОБА_1 .

Реєстрація права власності проведена 31 серпня 2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовською А. В., підстава для державної реєстрації - поштове відправлення (цінний лист), серія та номер: 527, виданий 15 червня 2021 року, видавник - Акціонерне товариство «Укрпошта»; вимога, серія та номер: б/н, виданий 15 червня 2021 року, видавник - ОСОБА_1 ; висновок про вартість майна, серія та номер: б/н, виданий 26 червня 2021 року, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт-Експерт І».

Згідно з повідомленням Корнинської сільської ради Рівненського району від 20 листопада 2023 року за № 2020/02-12/23, матеріали реєстраційної справи у паперовій формі, яка була сформована у зв`язку з реєстрацією права власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва, літ. «А-4», адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12, у Корнинській сільській раді відсутні.

Внаслідок адміністративно-територіальної реформи в України Гощанський район увійшов до складу Рівненського району.

Також суди попередніх інстанцій встановили, що фізична особа ОСОБА_2 є власником квартир №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційні номера об`єктів нерухомого майна відповідно - 212, 12, 212, 212, 212, 212.

Реєстрація права власності на вказані квартири проведена 11 березня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левчуком Ю. С., підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 2, виданий 18 лютого 2021 року, видавник: ТОВ «Гоща-Буд» / ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 був засновником та учасником ТОВ «Гоща-Буд» і при його виході з товариства вказані квартири йому були передані як його частка в товаристві.

Відповідно до висновку про ринкову вартість квартир, наданого ТОВ «Консалтинг-Експерт» 04 червня 2022 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - спірних квартир №№ 6 , 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12 , загальною площею 413,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 3 714 750 грн.

Крім того, суди установили, що на час дії іпотечного договору 24 листопада 2018 року право власності на квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна відповідно - 212, 12, 212, 212, 212, 212, на підставі технічного паспорта, серія та номер: б/н, виданого 11 травня 2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , вперше було зареєстровано за ОСОБА_7 , а надалі - 29 січня 2019 року на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1, виданого 29 січня 2019 року ТОВ «Гоща-Буд» та ОСОБА_7 , протоколу серія та номер: 1, виданого 28 січня 2019 року установчими зборами засновників ТОВ «Гоща-Буд», - було зареєстроване за ТОВ «Гоща-Буд», .

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач ОСОБА_1 вказував на незаконність набуття відповідачем права власності на спірні квартири, що призвело до порушення його прав як іпотекодержателя та власника майна, а тому просив суд захистити його права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права іпотекодержателя на квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що вказані квартири є складовими предмета іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року, які за відсутності згоди позивача як іпотекодержателя вибули з-під іпотеки, були неодноразово відчужені зі зміною власника та їх технічних характеристик, а тому в цій справі існує невизначеність у належному позивачу праві іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року щодо предмета іпотеки та його власника, що свідчить про порушення його права іпотеки за вказаним іпотечним договором, яке підлягає захисту у обраний позивачем спосіб, що є ефективним.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що обставини внесення змін до реєстру щодо об`єкта нерухомого майна (предмета іпотеки) без згоди на те іпотекодержателя, після яких замість «гуртожитку» (предмет іпотеки) значиться «незавершене будівництво, літ. «А-4», відсоток готовності об`єкту нерухомого майна складає 88 %», а також реєстрації у подальшому за адресою місцерозташування об`єкта іпотеки - квартир, право власності на які неодноразово перереєстровувалось, свідчать про свідомі дії, спрямовані на зміну предмета іпотеки та його відчуження без згоди іпотекодержателя, наслідком яких стала фактична неможливість звернення стягнення останнім на об`єкт нерухомості та призвела до необхідності захисту порушених прав іпотекодержателя у цьому судовому спорі.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про витребування спірного майна (квартир) в порядку, визначеному статтею 388 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що вона є передчасною, оскільки набуття позивачем права іпотекодержателя на спірні квартири не породжує одночасне виникнення в останнього права власності на таке майно. Відповідно до положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» виникнення такого права законодавець пов`язує з моментом державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Натомість позивач не надав суду доказів проведення такої процедури.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в цій справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки частина будівлі, де розташовані спірні квартири, є складовою предмета іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2017 року, а 31 серпня 2021 року позивач, як іпотекодержатель за вказаним договором, у позасудовому порядку зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки в цілому, то відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» такий договір іпотеки припинив свою дію і підстав для відновлення прав позивача, шляхом визнання за ним права іпотекодержателя спірних квартир, немає.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про витребування у відповідача спірних квартир у порядку, визначеному статтею 388 ЦК України, вказує не на захист його порушеного права як іпотекодержателя, а на спробу незаконного збагачення за рахунок спірного майна. Відповідач ОСОБА_2 не може, при наявності інших власників квартир, створених в іпотечній будівлі, самостійно нести матеріальну відповідальність в розмірі основного зобов`язання - заборгованості за договором позики в сумі 3 160 800 грн, тому цяпозовна вимога не може бути задоволена як така, що суперечить завданням цивільного судочинства та є безпідставною за своєю суттю.

Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що витребування спірного майна призведе до необґрунтованого втручання судом у право відповідача ОСОБА_2 на мирне володіння цим майном.

Верховний Суд з такими висновками судів погодитись не може та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування

Щодо ефективного та правомірного способу захисту у цій справі

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач).

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків). Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та / або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Водночас питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін з огляду на факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17)).

У справі, що переглядається, спірні правовідносини стосуються захисту прав позивача ОСОБА_1 на спірні квартири, які останній вважає частиною предмета іпотеки (гуртожитку) за іпотечним договором, укладеним між ним та ОСОБА_5 , та які було відчужено у період чинності іпотечного договору, останнім набувачем якої є відповідач ОСОБА_2 відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку», тут і далі - у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

У разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його / її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (частина шоста статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки, зокрема, може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Згідно з частиною третьою статті 9, частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» відчужувати предмет іпотеки іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Законодавцем у частині четвертій статті 16 Закону України «Про іпотеку» визначено, що після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (схожі за змістом висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), на які посилається заявник у касаційній скарзі, викладено такий висновок: «У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя».

У іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), на яку також міститься посилання у касаційній скарзі зазначено: «Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.».

У справі, яка переглядається, встановлено що:

відповідно до договору іпотеки від 23 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 , який на підставі довіреності діяв від імені та в інтересах ОСОБА_5 (іпотекодавець), остання передала в іпотеку позивачу гуртожиток, загальною площею 2 035,8 кв. м, житловою площею 1 406,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, площею 0,4612 га, кадастровий номер :05:001:0373, про що внесено відповідний запис про іпотеку № 20540472;

14 вересня 2018 року державним реєстратором КП «Рівненське МБТІ» Новак С.-В. М. на підставі рішення, індексний номер: 42999213, внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер: 12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: «гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості: Так», змінено на «Незавершене будівництво, літера «А-4», житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості: Ні», а також видалено «Загальна площа 2 035,8 кв. м, житлова площа 1 406,4 кв. м» та додано «відсоток готовності об`єкту нерухомого майна складає 88 %».

фізична особа ОСОБА_2 є власником квартир № № 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційні номера об`єктів нерухомого майна відповідно - 212, 12, 212, 212, 212, 212. Реєстрація права власності на вказані квартири проведена 11 березня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левчуком Ю. С., підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 2, виданий 18 лютого 2021 року, видавник - ТОВ «Гоща-Буд» / ОСОБА_2

31 серпня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на незавершене будівництво, літера «А?4», адреса: АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер :05:001:0373, відсоток готовності нерухомого майна - 88 %, підстава для державної реєстрації: поштове відправлення від 15 червня 2021 року, вимога від 15 червня 2021 року, висновок про вартість майна від 26 червня 2021 року.

Отже, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником незавершеного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , яке відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору було предметом іпотеки як гуртожиток, а надалі його статус змінено на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідач ОСОБА_2 є власником спірних квартир за тією ж адресою: АДРЕСА_1 (тобто їх титульним володільцем).

Під час розгляду справи апеляційним судом підлягали перевірці доводи апеляційних скарг сторін, які не погоджувалися з рішенням суду першої інстанції, а саме доводи ОСОБА_1 , який вважав себе власником спірних квартир, щодо незгоди з висновком місцевого суду про відмову у витребуванні таких квартир.

Також підлягали оцінці доводи відповідача ОСОБА_2 в частині незгоди із задоволенням позовних вимог, що іпотека не поширюється на спірні квартири, оскільки вони не є складовою незавершеного будівництва, яке є предметом іпотеки.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову, зокрема з підстав його неефективності через факт звернення стягнення позивачем на предмет іпотеки, до якого входять спірні квартири, та відсутності підстав для витребування спірних квартир, суд апеляційної інстанції такі доводи сторін належним чином не оцінив та не зазначив, який спосіб захисту для позивача є ефективним та правомірним, виходячи з мети заявленого позову, не здійснив правову кваліфікацію спірних правовідносин за належними нормами матеріального права, не встановив фактичних обставин які необхідні для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскаржувана постанова апеляційного суду не може бути визнана такою, що є законною та обґрунтованою, і підлягає залишенню в силі.

Водночас не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції.

Районний суд вважав наявними підстави для захисту прав ОСОБА_1 як іпотекодержателя, оскільки на спірні квартири поширюється іпотека відповідно до іпотечного договору від 23 травня 2017 року як на частку предмета іпотеки (незавершеного будівництва), в якому вони розташовані, застосувавши положення пункту 1.6 іпотечного договору про поширення іпотеки на всі невід`ємні поліпшення майна та складові частини, які виникнуть у майбутньому.

У постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що неможливо звернути стягнення на квартиру як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будинку в цілому, а не окремих квартир. Оскільки квартира в багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, тому позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.

Отже, у справі, яка переглядається, вирішуючи питання про те, чи поширюється іпотека на спірні квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , підлягали встановленню:

обставини створення спірних квартир як окремих об`єктів нерухомого майна (виділення в натурі);

підстави внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо предмета іпотеки;

обставини способу набуття прав відповідачем на спірні квартири.

З реєстраційних записів, які містять в матеріалах справи, не убачається, що спірні квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12, які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , були самостійним предметом іпотеки за іпотечним договором.

Відповідно до записів про державну реєстрацію права власності на спірні квартири №№ 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12 від 11 березня 2021 року за відповідачем ОСОБА_2 підставою державної реєстрації є акт приймання-передачі нерухомого майна № 2, виданий 18 лютого 2021 року (до укладення іпотечного договору), видавник: ТОВ«Гоща-Буд» / ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 38-39).

Однак у матеріалах справи відсутній вказаний документ та інші документи, які слугували підставою переходу права власності на спірні квартири від моменту її створення до набуття у власність відповідачем.

Отже, підлягали встановленню обставини, зокрема: що було предметом іпотеки у вказаному спорі (капітальна споруда, об`єкт незавершеного будівництва чи об`єкт реконструкції); чи були спірні квартири частиною предмета іпотеки; чи пов`язані обставини створення спірних квартир та їх відчуження на користь відповідача із метою уникнення звернення стягнення позивачем на предмет іпотеки.

Отже, колегія суддів вважає, що недостатній обсяг встановлених у цій справі фактичних обставин щодо предмета спору унеможливлює встановлення характеру спірних правовідносин та норм права, які підлягають до застосування.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій зробили передчасні висновки щодо вирішення позовних вимог як про визнання права іпотекодержателя, так і витребування майна.

Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинне містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (mutatis mutandis рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain)).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, враховуючи допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мартинов Олексій Юрійович, задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк
В. В. Шипович