ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 638/4326/24

провадження № 22-ц/818/4123/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 22 травня 2025 року у складі судді Щепіхіної В.В.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року представник Пацурковська, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 81 та видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_1 . У графі «Батько» зазначено - ОСОБА_2 , у графі «Мати» - ОСОБА_1 . На сьогодні ОСОБА_4 - учень 9-В класу Ізюмського ліцею № 3 Ізюмської міської ради. Починаючи з серпня 2009 року ОСОБА_2 проживав окремо від ОСОБА_1 та свого сина ОСОБА_4 .. Шлюбно-сімейні стосунки між позивачем та відповідачем з цього часу припинились, бажання бачитись та спілкуватись із сином відповідач з того часу не виявляв. 30.11.2010 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-2291 2010 рік розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_1 залишила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». 23.09.2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис № 247. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_1 ). З 02.07.2015 року ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з серпня 2009 року фактично без батька, разом з матір?ю, а з 23.09.2011 року також із чоловіком його матері ОСОБА_9 , який піклується і виховує дитину як свого рідного сина. Відповідно до листа від 28.02.2024 року, наданого директором Ізюмського ліцею № 3 Ізюмської міської ради, ОСОБА_2 не бере участь у вихованні сина, батьківські збори не відвідував, не цікавився рівнем навчальних достягнень дитини, з класним керівником та вчителями-предметниками не контактує. Відповідач, починаючи із серпня 2009 року ніяким чином не піклувався та не піклується про ОСОБА_4 , не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема , не забезпечує необхідним харчуванням, своєчасним медичним доглядом, лікуванням дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином, відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо утримання, виховання та забезпечення дитини вирішуються матір?ю та вітчимом дитини, самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. ОСОБА_4 знаходиться на повному утриманні своєї матері ОСОБА_1 та вітчима ОСОБА_9 , якого безмежно любить та поважає, яким пишається та з якого бере приклад.

Позивач зазначає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов?язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов?язків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надала суду належні та допустимі докази ухилення відповідача від свого обов`язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Такий захід є доречним і достатнім з урахуванням встановлених судом обставин, а також з урахуванням з`ясованої думки самої дитини.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається незаконність та необґрунтованість рішення, просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність позову. Та не врахував, що у межах наявних можливостей та за згодою позивачки, відповідач підтримував особисті стосунки з дитиною та періодично зустрічався із сином. Коли син пішов до школи, цікавився його успіхами у навчанні, надавав допомогу в навчанні сина, придбав йому ноутбук. Внаслідок небажання позивачки на більш частіші побачення з сином, спілкування не було таким регулярним як цього прагнув відповідач. ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини, ніколи не відмовлявся від сина, любить його та завжди прагнув дати йому найкраще. Після повномасштабного вторгнення відповідач запропонував позивачу надати дозвіл вивести сина у безпечне середовище за кордон до Німечиини, проте остання відмовилась. Зазначив, що після виїзду за кордон позивач в телефонній розмові запропонувала йому відмовитись від сина, так як це необхідно для того, щоб її чоловік отримав відстрочку від призову на військову службу. Після відмови відповідача, ОСОБА_1 подала позов до суду. Зазначив, що матеріали справи не містять достатніх підстав для висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина відповідає найкращим інтересам дитини.

02.09.2025 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначила, що позивачем надані належні та допустимі докази невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 упродовж більш ніж 15 років, а тому є усі законні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд повно та всебічно розглянув дану справу і правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком зазначений ОСОБА_2 , мати зазначена ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року у справі № 2-2291/2010 року (з урахуванням ухвали суду від 16.02.2011) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 13 листопада 2007 року у відділі РАЦС по м. Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 413, розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишила своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 " (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 23 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської облаті, 23 вересня 2011 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 247. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 » (а.с. 13).

Згідно копій витягів з Реєстру територіальної громади та довідкою про склад сім`ї за підписом секретаря Ізюмської міської ради неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та малолітньою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-17,103).

Даними копії листа (вих.№ 50 від 28.02.2024 року) за підписом директора Ізюмського ліцею № 3 Ізюмської міської ради Янковський Дмитро Вікторович не бере участі у вихованні сина, батьківські збори не відвідував, не цікавився рівнем навчальних досягнень дитини, з класним керівником та вчителями - предметниками не контактує. Вихованням та навчанням хлопчика опікується його мати, ОСОБА_1 , з якою він спільно проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Згідно копії довідки Ізюмської дитячо-юнацької спортивної школи ім. В. В. Ткаченка (вих. № 99 від 17.12.2024 року) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ученик Ізюмського РЦПО, дійсно займається в Ізюмській дитячо-юнацькій спортивній школі Ізюмської міської ради Харківської області імені В. В. Ткаченка на відділенні легкої атлетики з 01 вересня 2019 року. За період відвідування Ізюмської ДЮСШ всі питання щодо навчання вирішує виключно мати, а саме: контролює відвідування дитиною відділення легкої атлетики, супроводжує на змагання. Навчання дитини проходить без втручання батька (а.с. 102).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 24.02.2025 року щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 відповідач після повномасштабного вторгнення РФ на теирторію України виїхав до Німечиини. За виконавчим листом сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу. Згідно розрахунку наявна переплата станом на 01.05.2024. Також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає в родині матері, яка займається вихованням та утриманням дитини. З`ясовувалась думка дитини. ОСОБА_4 погодився з матір`ю щодо позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

Відповідно до листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20.05.2024 № 34146 до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений розрахунок підтверджує, що станом на 01.05.2024 за результатами здійснених виконавцем утримань та перерахувань сформувалася переплата аліментних зобов`язань у загальній сумі 27 166,57 грн. (а.с. 60-61).

У суді першої інстанції неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що батька він ніколи не бачив, ніколи з ним не зустрічався та не спілкувався. Номер телефону та місцеперебування батька йому невідомі, подарунки від нього він не отримував. Зараз ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та її чоловіком, до якого він ставиться як до батька, та з їх спільною донькою ОСОБА_13 , стосунки в сім`ї дружні. Батько ОСОБА_2 будь-яку участь в житті ОСОБА_4 не брав.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 змінив прізвище та по батькові на ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно п. 38 постанови Верховного суду України від 18 квітня 2025 року у справі № 644/7516/23 інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (див., наприклад, пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14).

Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Пунктом 45. Постанови зазначено, що при визначенні, чи був захід по втручанню у право відповідачки, «необхідним в демократичному суспільстві», Верховний Суд, беручи до уваги справу в цілому, розгляне підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Верховний Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися (п.46 Постанови)

ЄСПЛ в своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», Суд має розглянути, чи, у світлі справи в цілому, причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати, чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови).

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Відповідно до висновку, сформованого у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

Судова колегія зазначає, що висновок від 24.02.2025 року щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України) та в ньому не наведено достатніх мотивів для ухвалення такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Враховуючи, що відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, справно сплачує аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також висловлює намір налагодити з ним стосунки, висновок суду про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є предчасним. Позбавлення батьківських прав як заходу, що призводить до втрати природних прав батьків щодо виховання дитини, захисту її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості, має застосовуватися лише як крайній захід впливу.

Посилання позивачки на те, що дитина протягом п`ятнадцяти років не спілкувалася з відповідачем, саме по собі не може бути належною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Відсутність контактів між батьком і дитиною не свідчить про наявність тих обставин, які б об`єктивно виправдовували застосування настільки суворого заходу. Позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до дитини та покласти контроль за виконанням рішення суду в цій частині на орган опіки та піклування .

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, з ОСОБА_1 на його користь належить стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мальцевої Галини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 22 травня 2025 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12.12.2025.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук