РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/557/25

Провадження № 2/293/376/2025

02 грудня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Оліївської сільської територіальної громади в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом в якому просять визнати за ними в рівних частках право на земельну частку (пай) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, відповідно до Сертифіката серії ЖТ 0074831 від 02.06.1997 року та право на земельну частку (пай) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, відповідно до Сертифіката серії ЖТ 0074523 від 02.06.1997року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дід ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 набув право на земельну частку пай у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради, розміром 3,90 в у мовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату серії ЖТ 0074523 від 02.06.1997.Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном померлого, однак не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 також мала право на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради, розміром 3,90 в у мовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату серії ЖТ №0074831 від 02.06.1997. Позивачі зазначають, що їх батько ОСОБА_5 набув право на спадщину після своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії, як єдиний спадкоємець за законом, однак, спадщину після їх смерті не оформив, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачі, як діти спадкодавця ОСОБА_5 прийняли спадщину у встановлені законом строк. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї) позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщука А.І., однак нотаріус своєю постановою від 31.07.2024 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із неподанням позивачем сертифікатів на право на земельні частки (паї), які видавались на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В позасудовому порядку позивачі не має можливості оформити право на спадщину після смерті батька, тому змушені звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 14.05.2025 справа №293/557/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.05.2025, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишений без руху.

19.05.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче засідання призначено на 11.06.2025.

24.07.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 25.08.2025.

05.08.2025 до суду надійшла інформаційні довідка зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою від 25.08.2025 суд відклав підготовче засідання на 23.09.2025, за клопотанням позивачів витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_5

05.09.2025 до суду надійшла копія спадкової справи №694, заведена до майна ОСОБА_5

23.09.2025 підготовче засідання відкладено на 06.10.2025.

Ухвалою від 06.10.2025 суд закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду по суті на 06.11.2025.

06.11.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 02.12.2025.

02.12.2025 сторони та їх представники в судове засідання не прибули, клопотань про відкладення судового засідання не подали. Про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком (а.с. 246, 247). 06.11.2025 представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком (а.с. 243).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У судовому засіданні від 02.12.2025 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дід позивачів ОСОБА_3 , у віці 65 років, що стверджується відомостями у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть сформованого 30.05.2025 (а.с.79).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Вільськ Черняхівського району Житомирської області померла баба позивачів ОСОБА_4 у віці 67 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.21).

Згідно даних зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомості про заведені спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні (а.с.35, 36).

Відповідно до витягу з Державного реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 31.05.2023 року, прізвище ОСОБА_4 до шлюбу значиться « ОСОБА_7 » (а.с.19).

Згідно листа Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №808/30-24 від 22.05.2024, на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0074523 від 02.06.1997 року за № 69, на підставі розпорядження голови Черняхівської РДА від 07.04.1997 року №93 та на ім`я ОСОБА_4 - серії ЖТ № 0074831 від 02.06.1997 року за №371, на підставі розпорядження голови Черняхівської РДА від 07.04.1997 року №93. У графі Книги «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» наявні підписи про їх отримання (а.с.28).

31.07.2024 державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. виніс постанову про відмову у видачі позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, що належало померлій ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на право на земельну частку (пай) у землі, що належало померлому ОСОБА_3 , чоловіку спадкодавці, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю права на спадкування онука після смерті баби за статтею 529 Цивільного кодексу УРСР та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Згідно довідки № 220, виданої виконкомом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 01.06.2023 встановлено, що разом з померлою ОСОБА_4 ніхто не був зареєстрований (а.с.37-38).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України сформованого 29.06.2022, у відомостях про батьків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , значаться відомості про матір: « ОСОБА_8 », у відомостях про батька: « ОСОБА_9 » (а.с.22).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження, що містяться в матеріалах справи (а.с.16,18).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.10.2004 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Житомир, у віці 41 рік (а.с.24).

Згідно матеріалів спадкової справи №694/2004 заведеної Першою Житомирською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_5 , спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті останнього є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги права спадкування за законом, на підставі поданих заяв про прийняття спадщини від 19.10.2004 (а.с. 131, 155).

Згідно довідки виданої ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» 15.02.2022 за №70, ОСОБА_5 , 1962 року народження на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.166).

Відповідно до інформації, зазначеної в повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 25.07.2022, вбачається, що місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначена адреса: АДРЕСА_1 (а.с.172).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

За змістом ч.ч. 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в редакції 2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 у справі №145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у томи числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються новим ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_7 , до даних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року.

За нормами ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За положеннями ч.1,2 ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває ПРАВА на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Стаття 328 ЦК України встановлює, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (провадження № 61-6910св19) зазначено, що: «… під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 559/4056/13-ц (провадження № 61-3745св23), з посиланням на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) зазначено, що: «згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього».

З урахуванням наведеного, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивачі звернулись із даним позовом та просили визнати за ними право на земельні частки (пай), що перебували у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порядку спадкової трансмісії внаслідок смерті батька ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомир помер дід позивачів ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, до якої увійшло право на земельну частку пай розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Вільськ Черняхівського району Житомирської області померла баба позивачів ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

Позивачі стверджують, що син померлих ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своїх батьків, однак не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер після відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак, право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перейшли до ОСОБА_5 , як єдиного спадкоємця за законом вказаних спадкодавців.

Із зазначеним суд не погоджується з огляду на те, що позивачами не доведено та не надано доказів, що спадкоємець померлих ОСОБА_5 прийняв спадщину, а саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Про неприйняття ОСОБА_5 спадщини встановлено також з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2024.

Таки чином, ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті своїх батьків в порядку, передбаченому статтею 548 ЦК УРСР 1963 року.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2024 року по справі № 379/1004/13-ц.

Враховуючи, що ОСОБА_5 помер через 11 місяців після відкриття спадщини до майна матері ОСОБА_4 , та майже через 12 місяців після смерті батька ОСОБА_10 , тобто після спливу 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, тому спадкова трансмісія до даних випадків не застосовується. Адже, право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії може бути здійснене у строк для прийняття спадщини, який не сплив на момент смерті спадкодавця.

Тобто смерть спадкоємця, який би мав право на спадщину, має наступити в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією переходить до спадкоємців цієї особи у межах строків для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Крім того, як вбачається із постанови державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. від 31.07.2024, у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельні частки пай, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено лише позивачу ОСОБА_1 .

З роз`яснень п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі через призму заявлених позовних вимог, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не обґрунтовані належними доказами, тому не підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивачів.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_8

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

РНОКПП: НОМЕР_3

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_9

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_4

Відповідач:

Оліївська сільська територіальна громада

в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області

адреса місцезнаходження: 12402, Житомирська область, Житомирський район,

с.Оліївка, вул. Леоніда Ступницького, 68,

Повне рішення складено та підписано 15.12.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ