Справа № 548/2518/25
Провадження № 2/548/1105/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

11.12.2025 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Лідовець Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Манжос Т. В.,

розглядаючи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2025 року товариство з обмеженою діяльністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі - ТОВ «ФК«Солвентіс») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 16.05.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2293048 (далі Договір № 2293048 від 16.05.2019, кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит» розміщені на сайті кредитодавця URL: https://alexcredit.ua за посиланням URL: https://alexcredit.ua /umovi. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок в сумі 10000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, у нього виникла заборгованість перед кредитором у розмірі 21012,63 грн, що включала в себе заборгованість за тілом кредиту 10000 грн; заборгованість за відсотками 11012,63 грн; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями 0 грн; заборгованість за пенею - 0грн.

10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025 (далі - «Договір факторингу-1»).

07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025 (далі- «Договір факторингу-2»).

Згідно з Договором факторингу-1 від 10.06.2025 та Договору факторингу-2 від 07.07.2025 відбулося відступлення права вимоги за Договором № 2293048 від 16.05.2019 до ТОВ «ФК«Солвентіс».

Всупереч умовам договору відповідач добровільно не виконав свого зобов`язання, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 21012,63 грн та судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи товариство та представник повідомлялися судом належно, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин; про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належно. 25.11.2025 до суду надійшов відзив від представника позивача Подорожняка В. В., в якому сторона відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи відсутністю у справі належних платіжних документів, що підтверджують перерахування коштів відповідачу відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; існує розбіжність у розмірі заборгованості у розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Алекскредит» (18512,63 грн), та у позовній заяві (21012,63 грн), будь-яких пояснень позивачем з цього приводу не надано.

Згідно із частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку з відсутністю учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку частини другої статті 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, а в сукупності їх достатності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

15.06.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2293048 від 16.05.2019. Відповідно до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 2293048, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надається кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника у розмірі 10000 грн на строк 28 днів до 13.06.2019 включно (пункт 1.4, 1.9, 1.10 Договору). Згідно із пунктом 1.5 -1.6 Договору нарахування процентів за користування кредитом та пені здійснюється, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності, спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом за акційними ставками та ставками програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у пункту 1.9 цього Договору. У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредиту за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із базової процентної ставки, а поза межами цього строку виходячи із спеціальної ставки, встановленої для періоду, що перевищує узгоджений строк повернення кредиту. Пунктом 1.6 Договору базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або за програмою лояльності 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом поза межами узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3%.

Згідно із пунктом 2.1.4 позичальник має право на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди, відповідно до умов, визначених у розділі 12 Правил (а. с. 21-23).

На виконання умов кредитного договору кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 254001 що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 03.09.2025, вих. № 5835-ВП (а. с. 33).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, згідно із детальним розрахунком заборгованості за Договором про надання кредиту № 2293048 від 16.05.2019 у нього виникла заборгованість перед кредитором у розмірі 18512,63 грн, що включала в себе заборгованість за тілом кредиту 10000 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 5100 грн; заборгованість за простроченими відсотками 3412,63 грн; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями 0 грн; заборгованість за пенею 0 грн (а. с. 16).

10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025 (а. с. 24).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 до ТОВ «Секвоя Капітал» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 21012,63 грн, що включає заборгованість: 10 000 грн за тілом кредиту; 11012,63 за відсотками (а. с. 14).

07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025 (а. с. 28).

Згідно з Договором факторингу-1 від 10.06.2025 та Договору факторингу-2 від 07.07.2025 відбулося відступлення права вимоги за Договором № 2293048 від 16.05.2019.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 до ТОВ «Солвентіс» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 21012,63 грн, що включає заборгованість: 10 000 грн за тілом кредиту; 11012,63 за відсотками (а. с. 15).

10.07.2025 ТОВ «ФК «Солвентіс» ОСОБА_1 надіслав вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 35).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1734-VIII "Про споживче кредитування" (далі - Закон № 1734-VIII).

Положенням статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Із встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «ФК «Солвентіс» виступає правонаступником кредитодавця (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «ФК «Алекскредит», а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.

Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства та надані у справі докази, керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає доведеним факт укладення Договору № 2293048 від 16.05.2019 між ТОВ «Солвентіс» і ОСОБА_1 та отримання кредитних коштів з огляду на таке.

Відповідачем не заперечувався факт укладення кредитного договору, тому обставина відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідач стверджує, що позивачем не доведено належними доказами факт перерахування кредитних коштів через невідповідність довідки ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 03.09.2025, вих. № 5835-ВП вимогам первинних документів згідно із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності належного підтвердження перерахування коштів, зважаючи на те, відповідач не позбавленим був можливості навести докази, що спростовують зарахування кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у період 16.05.2019 19.06.2019.

Неодноразово Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

Щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості за Договором № 2293048 від 16.05.2019, суд встановив, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн відповідачем на момент пред`явлення позову не була погашена. Доказів, що підтверджували б часткове чи у повному розмірі погашення зазначеної суми заборгованості відповідачем не надано. Отже, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо розміру заборгованості за відсотками суд зважає, що пунктом 1.9 кредитного договору сторонами встановлено узгоджений строк повернення кредиту 28 календарних днів до 13.06.2019 включно. Вказаний строк повернення кредиту може бути продовжений за заявою позичальника шляхом укладення Додаткової угоди відповідно до умов, визначених у розділі 12 Правил надання кредиту ТОВ «Алекскредиту», що розміщені на сайті https://alexcredit.ua (пункт 2.1.4 та 2.2.2 Договору). У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження між сторонами Узгодженого строку повернення кредиту в порядку, передбаченого умовами Договору. Тому нарахування процентів після спливу 13.06.2019 є мірою відповідальності боржника за користування кредитними коштами за період після закінчення строку кредитування, що відповідає положенням статті 625 ЦК України. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Беручи до уваги положення пункту 1.5 та 1.6 Договору № 2293048 від 16.05.2019, наведеного у графіку платежів розміру процентів, необхідних до сплати за користування кредитом у випадку виникнення заборгованості (неповернення зобов`язання) до спливу Узгодженого строку кредитування (Додатком № 1 до Договору) (а. с. зворот 40), а також те, що ОСОБА_1 частково було погашена заборгованість за відсотками у розмірі 4593,37 грн, суд вважає, що розмір заборгованості за процентами за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача, складає 166,63 грн = (4760 грн 4 593,37 грн).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором № 2293048 від 16.05.2019 у загальному розмірі 10166,63 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту 10000 грн, заборгованість за відсотками 166,63 грн.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положенням пункту 8 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача було надано: Договір про надання правової допомоги №43657029 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Солвентіс» та адвокатом Лівак І. М.; Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І. М. від 30.09.2025; Акт № 2293048 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, наданих послуг) від 30.09.2025 з визначенням розміру наданих послуг у 6000 грн; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

При вирішенні питання про співмірність витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що у даних правовідносинах відповідач є менш захищеною стороною, а також враховує заявлену позивачем суму позовних вимог, порядок та строк розгляду справи судом.

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. є неспівмірною з категорією складності справи, витраченим адвокатом часом, об`ємом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Крім того, як зазначено у Постанові Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковим способом отримання доходу.

Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є 3000 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1440 грн (48% від 3000 грн).

За правилами статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені частково, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» слід стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1162,75 грн (48% від 2422,40 грн).

На підставі наведеного та керуючись статтями 10, 12, 89, 141, 258, 264-265, 273, 280, 284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Договором про надання кредиту № 2293048 від 16.05.2019 у розмірі 10166 (десять тисяч сто шістдесят шість) гривень 63 копійки.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати на судовий збір у розмірі 1162 (одна тисяча сто шістдесят дві) гривні 75 копійок та на професійну правничу допомогу у розмірі 1440 (одна тисяча чотириста сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (, місцезнаходження: 07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1);

відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складений 16.12.2025.

Суддя Т. М. Лідовець