Справа № 336/6235/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Безкровної Є.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/6235/25 за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів матеріальної допомоги,

без повідомленням (виклику) сторін (учасників справи), -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - перший заступник директора департаменту Ю.Швець в інтересах позивача 04.07.2025 звернувся до суду з зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідачки на користь Запорізької міської територіальної громади в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради надміру виплачені кошти матеріальної допомоги мешканцям м.Запоріжжя, житло яких зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок військової агресії Російської Федерації у сумі 60 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначає, що у зв?язку із військовою агресією РФ створена Програма надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя, житло яких було зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій, тощо спричинених військовою агресією Російської Федерації», яка затверджена рішенням Запорізької міської ради 27.01.2023 N4. Метою Програми є надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя шляхом надання матеріальної допомоги. Дія Програми поширюється на мешканців, житло яких зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок військової агресії Російської Федерації, а саме: власників житлових приміщень; співвласників житлових приміщень за згодою інших співвласників (за наявністю); користувачів житла, а саме тих користувачів, на ім?я яких видано ордер (основний квартиронаймач) та/ або згідно ордеру уклали договір найму житлового приміщення відповідно до вимог Житлового Кодексу України і місце проживання яких зареєстровано у цьому житловому приміщенні (далі-отримувачі); власників/співвласників, які отримали житловий сертифікат та припинили право власності на зруйнований об?єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку, до моменту реалізації житлового сертифікату та набуття права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках (далі-отримувачі).

Відповідно до Програми розмір матеріальної допомоги становить десять тисяч гривень щомісячно, починаючи з місяця, в якому виникли вищезазначені обставини. У разі відсутності згоди інших співвласників матеріальна допомога може бути поділена між усіма співвласниками у частинах, пропорційних частці спільної власності.

Так, для отримання матеріальної допомоги отримувач особисто або його уповноважена особа з нотаріально посвідченою довіреністю звертається до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Центру надання адміністративних послуг м.Запоріжжя та його територіальних підрозділів) (далі -ЦНАП) та подає визначений Програмою пакет документів. Крім того, для отримання матеріальної допомоги отримувачі щомісяця подають до ЦНАП заяву про виплату матеріальної допомоги. Дана виплата матеріальної допомоги здійснюється не більше, ніж 48 місяців та виплачується з місяця, в якому настали відповідні обставини з вище окремлених.

Так, як видно з позовної заяви, 09.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради через ЦНАП з заявою (повідомленням) про факт руйнування або пошкодження житлового приміщення, внаслідок чого воно стало непридатним для проживання та 05.04.2023 з заявою про отримання матеріальної допомоги за березень 2023 року, надавши повний пакет документів. При цьому, ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.02.2020.

Після чого 06.02.2023 складено акт комісійного обстеження об?єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії РФ, яким визнано, серед інших, квартиру АДРЕСА_2 пошкодженою та непридатною для проживання. Відповідач щомісяця подавала заяву для отримання матеріальної допомоги.

Сторона позивача наголошує, що у заяві про отримання матеріальної допомоги зазначені зобов?язання повідомити ЦНАП та /або ДСЗН ЗМР протягом 3 робочих днів у разі: -відновлення об?єкту нерухомого майна, яке було зруйноване або стало непридатним до проживання; - набуття права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках; - отримання компенсації за пошкоджене або зруйноване житло з джерел, визначених чиним законодавством; - відчуження власником свого майна, яке було зруйновано або стало непридатним до проживання.

У серпні 2024 року спеціалістами відділу надання адресної допомоги проведено перевірку заяв отримувачів матеріальної допомоги, що надійшли від ЦНАП шляхом отримання відповідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на предмет відчуження приналежного майна та набуття права власності. Внаслідок даної перевірки спеціалістами відділу виявлено, що ОСОБА_1 набула права власності на житло у прийнятому в експлуатацію житловому будинку 12.01.2024 і не повідомила ЦНАП або ДСЗН ЗМР про виникнення таких обставин.

Відповідно, ОСОБА_1 в період з січня по червень 2024 року неправомірно отримано матеріальну допомогу у сумі 60 000,00 гривень.

Разом з цим, згідно з п.12.Програми (в редакції яка діяла на момент виявлення обставин) виплата матеріальної допомоги припиняється з місяця виникнення таких обставин: при набутті права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках; відчуження власником свого майна, яке було зруйновано або стало непридатним для проживання, отримання ДСЗН ЗМР від департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради та/або районних адміністрацій Запорізької міської ради письмової інформації про відновлення об?єкту нерухомого майна (висновку про придатність житла до проживання), яка надається не пізніше 5 робочих днів після виявлення таких обставин. В порушення вимог Програми відповідачка не повідомила ЦНАП та / або ДСЗН ЗМР протягом 3 робочих днів про набуття власності на нерухоме майно, свідомо продовжувала її отримувати, що має наслідком повернення надміру отриманої матеріальної допомоги до бюджету Запорізької міської територіальної громади у повному обсязі.

Представник позивача наголошує, що координацію та контроль за ходом виконання програми здійснює головний розпорядник бюджетних коштів - Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради. Реалізацію програми здійснюють Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради та департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради. При цьому, головний розпорядник бюджетних коштів: здійснює внутрішній контроль за фінансуванням, взяттям бюджетних зобов`язань; у встановлений термін готує паспорт бюджетної програми та звіт про виконання паспорту бюджетної програми; проводить аналіз стану реалізації виконання бюджетної програми.

Департаментом на адресу місця проживання відповідачки направлено листи від 05.09.2024 N218/17, 20.12.2024 N218/18 з пропозицією повернути надміру виплачені грошові кошти матеріальної допомоги на житло, яке зруйноване або стало непридатним до проживання, але у добровільному порядку станом на дату подання позову з боку відповідачки відповідних дій не вчинено. Відповідно, врегулювання спору в позасудовому порядку не є можливим.

На підставі викладеного, керуючись ст.1212, 126 ЦК України, сторона позивача просить стягнути зазначену суму в інтересах громади та задовольнити позов.

Ухвалою судді від 17.07.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву.

Також встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч. 3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань сторонами не подано.

01.10.2025 до справи подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи за підписом представниці відповідачки адвоката Кузнецової А.С., доступ до справи забезпечено 09.10.2025. 12.10.2025, тобто, із дотриманням строку, визначеного в ухвалі суду від 17.07.2025, стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі як таких, що не є обґрунтованими. Так, на думку сторони відповідача, позивач помилково пов?язує підстави для припинення виплати матеріальної допомоги із придбанням будь-якого нерухомого майна, а також помилково тлумачить поведінку ОСОБА_1 як недобросовісну.

Стороною відповідачв визнається, що ОСОБА_1 щомісяця, починаючи з квітня 2023 року у зв`язку із тим, що її квартира АДРЕСА_2 , визнана непридатною для проживання, зверталася до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради через ЦНАП із заявами про отримання матеріальної допомоги, яка передбачена Програмою надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя, житло яких було зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій, тощо спричинених військовою агресією Російської Федерації», яка затверджена рішенням Запорізької міської ради від 27.01.2023 №4. Виходячи зі змісту Програми, її мети та спрямованості, матеріальна допомога пов`язана лише із станом житла набувача такої допомоги, яке може бути зруйнованим або визнано непридатним для проживання, безвідносно до матеріального стану заявника, його доходів, наявності у нього іншого житла на праві власності, оскільки для призначення матеріальної допомоги не вимагається надання довідки про доходи заявника чи інформації з Державного реєстру речових прав про наявне у заявника інше житло (майно) станом на час пошкодження чи руйнування іншого. Відповідачка, враховуючи найменування Програми, її мету, правомірно вважала, що виплати матеріальної допомоги припиняться тільки після зміни статусу її квартири внаслідок відновлення зруйнованого будинку та визнання квартири відповідачки такою, що є придатною для проживання, чи в інший спосіб (наприклад, отримання грошової компенсації за непридатну для житла квартиру чи іншого житла (у випадку б якщо б квартира була б знищена).

При цьому, ік видно з відзиву, форма заяви про отримання матеріальної допомоги, як і сама Програма, затверджена рішенням Запорізької міської ради 27.01.2023 №4, передбачена як для власників (співвласників), житло яких є пошкодженим, так і для власників, житло яких є зруйнованим. Дійсно, заява про отримання матеріальної допомоги містить застереження про те, що заявник зобов`язується повідомити ЦНАП та/або ДСЗН ЗМР протягом трьох робочих днів у разі: -відновлення об`єкту нерухомого майна, яке було зруйновано або стало непридатним до проживання; -набуття права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках; -отримання компенсації за пошкоджене або зруйноване житло з джерел, визначених чинним законодавством; -відчуження власником свого майна яке було зруйновано або стало непридатним до проживання. Проте, сторона відповідача вважає, що всі з наведених підстав для припинення виплати пов`язані саме із зміною статусу майна заявника, яке визнано непридатним для проживання або зруйновано. Вказане твердження узгоджується з положеннями Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» від 23.02.2023 року № 2923-IX.

Окремо у відзиві зауважено, що набуття відповідачкою у січні 2024 року права власності на нерухоме майно у селі Орлівське здійснено за грошові кошти подружжя ( ОСОБА_1 та її чоловіка, який перебуває на військовій службі), а не внаслідок реалізації житлових сертифікатів чи отримання грошових коштів як компенсації відповідно до ст. 8 чи 10 Закону № 2923-ІХ. При цьому, відповідачка не отримувала грошову компенсацію за пошкоджене майно у порядку Закону № 2923-ІХ, яку витратила на придбання у січні 2024 року половини будинку у селі Орлівське, Запорізького району, Запорізької області. Відповідно до доводів сторони відповідача, на території села відсутні медичні установи, заклади освіти, газопостачання, централізоване опалення, вода технічна і подається по годинам, тому частина будинку використовується, як дача для тимчасового перебування відповідача з двома дітьми, житло не придатне для постійного проживання. Пошкоджена внаслідок ракетного удару квартира АДРЕСА_2 , наразі не відновлена, не придатна для проживання, відповідно, право на матеріальну допомогу за Програмою не втрачено. Таким чином, у позивача відсутні правові підстави як для припинення виплати матеріальної допомоги, так і для стягнення з відповідача грошових коштів за період з січня по червень 2024 року у сумі 60 000,00 гривень з підстав набуття у власність житла за власні кошти. Крім того, за вказаних обставин вина відповідачки відсутня, що виключає її відповідальність згідно з нормою ст. 1166 ЦК України. При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачка допустила недобросовісну поведінку, вчиняла дії, які призвели або могли призвести до виникнення переплати матеріальної допомоги. Відсутні підстави і для повернення коштів згідно зі ст. 1212 ЦК України. Оскільки в даному випадку є застосованою норма ст.1215 ЦК України, представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

14.10.2025 представник ОСОБА_2 , діючи в інтересах позивача, скерувала відповідь на відзив, за змістом якої, окрім тверджень, тотожних позовній заяві, наголошено на такому. Пункт Програми про «набуття права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках» передбачає набуття права власності на житло будь-яким способом із врахуванням положень ст.334 ЦК України, не пов`язаний із зруйнованим або таким, що стало непридатним для проживання житлом. Отже, представником відповідача не наведено належних аргументів та не надано доказів на спростування обставин, що спричинили звернення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до суду з позовом. Тому сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог.

Повторно скерована відповідь на відзив за підписом ОСОБА_3 судом до уваги не береться, адже подана 07.11.2025, з порушенням строку, визначеного ухвалою суду від 17.07.2025. Тотожні висновки стосуються заперечень на відповідь на відзив, скерованих стороною відповідача 06.11.2025.

Інші заяви по суті справи, з процесуальних питань, а також клопотання до справи не надходили, зустрічної позовної заяви не подано, що надає суду підстави для ухвалення рішення у справі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Розглянувши позовну заяву, інші заяви по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 №71 «Про реорганізацію управлінь соціального захисту населення Запорізької міської ради та перейменування управління соціального захисту населення Запорізької міської ради в Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради» та Положення про Департамент, досліджених судом, Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником, зокрема, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району.

Відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Салтан В.В., р.№673. Також у матеріалах справи міститься відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,яким підтверджено, що 14.02.2020 на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ЗМНО Салтан В.В. та зазначеного договору купівлі-продажу за відповідачкою зареєстровано право власності на вищезазначений об?єкт нерухомості, запис про право власності №35501924.

ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради 09.03.2023 із заявою про факт руйнування або пошкодження житлового приміщення, внаслідок чого воно стало непридатним до проживання, як власниця житла за адресою: АДРЕСА_1 . Копія заяви досліджена судом.

05.04.2023, 05.05.2023, 05.06.2023, 05.07.2023, 08.08.2023, 05.09.2023, 05.10.2023, 05.11.2023, 05.12.2023, 05.01.2024, 05.02.2024, 05.03.2024, 05.04.2024, 05.05.2024, 05.06.2024, 05.07.2024, 05.08.2024, 07.09.2024, тобто, щомісячно, але сукупно за період, що є меншим ніж 48 місяців, ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявами про отримання матеріальної допомоги за період з березня 2023 року по серпень 2024 року відповідно, надавши необхідний пакет документів. Копії заяв також наявні у додатках до позовної заяви.

06.03.2023 складено акт комісійного обстеження об?єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації, яким визнано, серед інших, квартиру АДРЕСА_2 пошкодженою та непридатною для проживання, дата пошкодження об?єкта 02.03.2023, що надавало відповідачці підстави для отримання матеріальної допомоги відповідно до положень Програми надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя, житло яких зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій тощо, спричинених військовою агресією Російської Федерації, затвердженої рішенням ЗМР від 27.01.2023 №;.

У заявах про отримання матеріальної допомоги зазначені зобов?язання заявниці, засвідчені її підписом, повідомити ЦНАП та /або ДСЗН ЗМР протягом 3 робочих днів у разі: відновлення об?єкту нерухомого майна, яке було зруйноване або стало непридатним до проживання; набуття права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках; отримання компенсації за пошкоджене або зруйноване житло з джерел, визначених чиним законодавством; відчуження власником свого майна, яке було зруйновано або стало непридатним до проживання.

Також судом встановлено, що до виплати ОСОБА_1 щомісячно в період з березня 2023 року підлягала матеріальна допомога у сумі 10 000,00 гривень на підставі Програми надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя, житло яких зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій тощо, спричинених військовою агресією Російської Федерації, затвердженої рішенням ЗМР від 27.01.2023 №4, із змінами згідно з рішеннями ЗМР №5 від 03.03.2023, №4 від 20.04.2023, №32 від 12.07.2023, №29 від 22.12.2023, №19 від 05.06.2024.

Згідно з матеріалами справи грошові кошти виділялись на виплату вказаної цільової матеріальної допомоги згідно з наказами директора департаменту Т.Круподера від 24.04.2023, 12.05.2023, 13.06.2023, 18.07.2023, 17.08.2023, 18.09.2023, 11.10.2023, 20.11.2023, 12.12.2023, 18.01.2024, 19.02.2024, 22.03.2024, 18.04.2024, 20.05.2024, 20.06.2024, 22.07.2024.

Факт отримання ОСОБА_1 від Запорізької міської територіальної громади в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради матеріальної допомоги у сумі 10 000,00 гривень щомісячно з березня 2023 року по червень 2024 року стороною відповідача визнається та не підлягає додатковому доказуванню, що випливає з приписів ч.1 ст.82 ЦПК України, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Крім того, суд зауважує, що тотожні підстави, які містяться у заявах ОСОБА_1 , для припинення виплати матеріальної допомоги, вказані у зазначеній Програмі, дослідженої судом. Відчуження власником свого майна, яке було зруйновано або стало непридатним до проживання як підстава для припинення виплати допомоги внесена згідно з рішенням ЗМР №4 від 20.04.2023. Проте, відповідно до доводів позивача в даному випадку підставою для припинення є саме набуття ОСОБА_1 права власності на інше нерухоме майно.

При цьому, Рішенням Запорізької міської ради від 05.06.2024 № 19 «Про внесення змін до Програми надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя, житло яких було зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій, тощо, спричинених військовою агресією Російської Федерації, затвердженої рішенням міської ради від 27.01.2023 №4 (зі змінами)» вирішено: пункти дванадцятий чотирнадцятий розділу «Завдання та заходи програми» викласти в наступній редакції:

п.12. «Виплата матеріальної допомоги припиняється з місяця виникнення таких обставин: при набутті права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках; відчуження власником свого майна, яке було зруйновано або стало непридатним до проживання; отримання ДСЗН ЗМР від департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради та/або районних адміністрацій Запорізької міської ради письмової інформації про відновлення об`єкту нерухомого майна (висновку про придатність житла до проживання), яка надається не пізніше 5 робочих днів після виявлення таких обставин.»

п.13. «Виплата матеріальної допомоги припиняється через 3 місяці після місяця, в якому прийнято рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради про затвердження рішення комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради інформує ДСЗН ЗМР не пізніше 5 робочих днів після прийняття такого рішення.

П.14. «З моменту виникнення обставин, зазначених в абзаці 2, 3 пункту 12, отримувач повинен повідомити ЦНАП та/або ДСЗН ЗМР протягом 3 робочих днів. У разі ненадання та/або несвоєчасного надання отримувачем такої інформації, сума надмірно виплаченої матеріальної допомоги повертається ним до бюджету Запорізької міської територіальної громади у повному обсязі.

В матеріалах справи наявна і копія рішення Запорізької міської ради № 19 від 04.12.2024 «Про внесення змін до Програми надання фінансової підтримки мешканцям м.Запоріжжя, житло яких було зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій, тощо, спричинених військовою агресією Російської Федерації, затвердженої рішенням міської ради від 27.01.2023 №4 (зі змінами)», яким вирішено: абзац 2 п.12 викласти таким чином: при набутті права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках (у томі числі з передбачених чинним законодавством підстав набуття права власності: купівля-продаж, спадщина, міна, дарування, рішення суду та інше, результатом яких стала державна реєстрація права власності). Але даний доказа не відповідає вимогам належності відносно предмета доказування у дній справі із врахуванням періоду виплати матеріальної допомоги ОСОБА_1 .

Судом встановлено також, що у серпні 2024 року спеціалістами відділу надання адресної допомоги проведено перевірку заяв отримувачів матеріальної допомоги, що надійшли від ЦНАП шляхом отримання відповідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на предмет відчуження майна та набуття права власності. Під час отримання інформації спеціалістами відділу виявлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, р.№111 від 12.02.2024, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Салтан В.В., набула права власності на житло за адресою: АДРЕСА_3 , у прийнятому в експлуатацію житловому будинку 12.01.2024 і не повідомила ЦНАП або ДСЗН ЗМР про виникнення таких обставин, про що свідчить службова записка із наведеними даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інформаційна довідка №390942080 від 14.08.2024.

За даними розрахунку неправомірно отриманої матеріальної допомоги ОСОБА_1 за період з січня по червень 2024 року відповідачці неправомірно виплачена матеріальна допомога у сумі 60 000,00 гривень, із розрахунку по 10 000,00 на місяць.

05.09.2024, 30.09.2024, 20.12.2024 на адресу ОСОБА_1 , вказану у заяві про отримання матеріальної допомоги, скеровано повідомлення щодо необхідності повернення надмірно виплачених сум матеріальної допомоги, про що стверджується стороною позивача, але дана обставина не визнається доведеною за відсутності доказів надіслання із врахуванням наявних додатків до позовної заяви.

За даними відомостей про доходи за 2024 роки ОСОБА_1 отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів, код доходу 128, зокрема: у січні 2024 року та лютому 2024 року 15 250,70 гривень, з березня по червень 2024 року у сумі 13 250,70 гривень, платник ДСЗН ЗМР, код ЄДРПУОУ 37573438.

Предметом позову є стягнення з відповідачки суми надміру нарахованої та виплаченої матеріальної допомоги у зв?язку із непридатністю житла відповідачки для проживання внаслідок ракетного обстрілу. Підставою для звернення до суду є встановлення з боку позивача відсутності підстав для виплати вказаної матеріальної допомоги відповідачці за період з січня 2024 року по червень 2024 року внаслідок набуття нею права власності на частку в праві власності на інший об?єкт нерухомості, неможливість стягнення сум допомоги в позасудовому порядку.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України).

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Рішення КСУ у справі N 1-25/2010 від 29.06.2010 N 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.2,3,6 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Як передбачено ч.1,2 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Крім того, за положеннями ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Також, за положеннями ст.1212, 1213 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не погоджується зі твердженнями сторони відповідача про те, що на правовідносини між сторонами у даній справі розповсюджуються положення Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». Так, згідно з преамбулою даного нормативно-правового акта, цей Закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Так, виплата матеріальної допомоги згідно з рішенням ЗМР, зазначеним вище, на переконання суду, не прирівнюється до виплати компенсації, має іншу мету та зміст.

Так, Рішенням Запорізької міської ради від 27.01.2023 №4 затверджено Програму надання фінансової підтримки мешканцям м. Запоріжжя, житло яких було зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок ракетних обстрілів, диверсій, тощо спричинених військовою агресією Російської Федерації. Дія Програми поширюється на мешканців, житло яких було зруйновано або стало непридатним до проживання внаслідок військової агресії Російської Федерації, а саме: - власників житлових приміщень; - співвласників житлових приміщень за згодою інших співвласників (за наявністю); - користувачів житла, а саме тих користувачів, на ім`я яких видано ордер (основний квартиронаймач) та/ або згідно ордеру уклали договір найму житлового приміщення відповідно до вимог Житлового Кодексу України і місце проживання яких зареєстровано у цьому житловому приміщенні (далі- отримувачі); - власників/співвласників, які отримали житловий сертифікат та припинили право власності на зруйнований об`єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку, до моменту реалізації житлового сертифікату та набуття права власності на житло у прийнятих в експлуатацію житлових будинках (далі-отримувачі).

Відповідно до Програми розмір матеріальної допомоги становить десять тисяч гривень щомісячно, починаючи з місяця, в якому виникли вищезазначені обставини. У разі відсутності згоди інших співвласників матеріальна допомога може бути поділена між усіма співвласниками у частинах, пропорційних частці спільної власності.

Судом встановлено і не спростовано сторонами, що житло ОСОБА_1 постраждало від агресії РФ та вона мала право на отримання відповідної матеріальної допомоги згідно з Програмою.

Також судом встановлено, що положення Програми, як підзаконного нормативно-правового акту, не містять будь-яких обмежень у наданні допомоги людям, які на момент руйнування їхнього житла внаслідок агресії РФ мали інший житловий об`єкт нерухомості. Зокрема, у переліку документів, які необхідно подати для отримання допомоги не вказано інформації щодо наявності або відсутності в заявника іншого житла у власності чи подібних документів (наприклад, правовстановлюючих документів). З цього приводу суд приймає заперечення сторони відповідача.

Протягом спірного періоду (з березня 2023 року по червень 2024 року), як встановлено судом, Запорізька міська рада неодноразово вносила зміни до Програми. Зокрема, рішенням від 05.06.2024 №19 пункт 14 Програми викладено у такій редакції: «з моменту виникнення обставин, зазначених в абзаці 2,3 пункту 12, отримувач повинен повідомити ЦНАП та / або ДСЗН ЗМР протягом 3 робочих днів. У разі ненадання та/або несвоєчасного надання отримувачем такої інформації, сума надмірно виплаченої матеріальної допомоги повертається ним до бюджету Запорізької міської територіальної громади у повному обсязі.».

Суд приймає доводи представника позивача з приводу того, що у заяві про надання допомоги, яка є додатком до Програми, дійсно вказано, що заявник має повідомити, зокрема, про набуття права власності на житло і відповідна вказівка міститься у Програми з її першої редакції. Проте, положеннями самої Програми не передбачалось жодної відповідальності за ненадання заявником такої інформації до внесення змін у пункт 14 на підставі рішенням від 05.06.2024 №19.

Слід зважати також на приписи ч.1 ст.17 Закону України «Про правотворчу діяльність», згідно з якими підзаконний нормативно-правовий акт - це акт, прийнятий (виданий) суб`єктом правотворчої діяльності на основі та на виконання Конституції України, законів, чинних міжнародних договорів України та спрямований на їх реалізацію. Підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України, законам, чинним міжнародним договорам України, підзаконним нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та узгоджуватися між собою. Програма є підзаконним нормативно-правовим актом, який прийнятий та затверджений органом місцевого самоврядування, а саме, в даному випадку, Запорізькою міською радою.

Згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Винятком є випадки, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Таким чином, дія пункту 14 Програми не може мати зворотної сили і у відповідності до положень ст. 49 Закону України «Про правотворчу діяльність» набирає чинності не раніше дати опублікування рішення ЗМР від 05.06.2024 року №19. Відповідно, набута відповідачкою щомісячна допомога не підлягає поверненню.

Крім того, є визначальним, що позивач не довів в даній справі наявність правових підстав, передбачених ст. 1215 ЦК України, для стягнення з ОСОБА_1 суми надміру перерахованих коштів у вигляді матеріальної допомоги, а саме, що відповідачка свідомо вчинила недобросовісні дії з метою отримання виплат та подала певні недостовірні відомості для їх отримання, що виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з їх повернення.

На переконаннч суду, виплата надмірних коштів відбулась, серед іншого, власне через недоліки підзаконного нормативно-правового акту, а саме: відсутності чітких норм та вказівок щодо наявності в отримувача/заявника іншого житла.

Так, п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті допомоги, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вказана норма не застосовується у разі зловживань та недобросовісної поведінки набувача допомоги.

На правильне застосування вказаних норм звертав увагу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 545/163/17 (касаційне провадження № 61-33727сво18).

Суд виходить з того, що зловживанням або недобросовісністю з боку набувача соціальної допомоги в розумінні норм цивільного законодавства, зокрема, Порядку №332, є, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Проте, у даному випадку стороною позивача у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань з боку відповідачки, винність її дій чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат.

Тому, за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку відповідачки, підстави для стягнення з неї виплачених сум допомоги, призначення, нарахування та виплата якої здійснювалось департаментом соціального захисту населення за територіальністю проживання (реєстрації) ОСОБА_1 з використанням дискреційних повноважень при прийнятті відповідного рішення, відсутні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Заява №29979/04) визнав низку порушення п.1 ст.6 Конвенції, ст.1 Першого протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами. Разом з цим, у вказаній справі викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Так, цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Суд також наголошує, що матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують виникнення помилки при нарахуванні допомоги відповідачці та дозволяють з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, або помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків певними службовими особами, відповідальними за призначення й нарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Також суд враховує, що п.71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд додатково звертає увагу на тому, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Необхідно також звернути увагу, що у рішенні по справі «CAKAREVIC v.CROATIA» (заява №48921/13) від 26 квітня 2018 року Європейський суд з прав людини звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Встановивши вищенаведені обставини, оцінивши наявні докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд визнає недоведеними та необґрунтованими позовні вимоги, тому ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 гривень, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 32, 76-82, 89, 95, 133, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів матеріальної допомоги відмовити.

Витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) залишити за позивачем.

Реквізити сторін: Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради, , адреса місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд.3;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 17.12.2025.

Суддя Л.А. Вайнраух