печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), у якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 09.04.2025 року і до досягнення повноліття, а також 5 000,00 грн витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 17.07.1999 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києві з Державним центом розвитку сім`ї, актовий запис № 859 було розірвано.

У шлюбі у подружжя народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2592 від 28.12.2011 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво про народження видав відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 139327 від 23.04.2004 року.

17.07.2020 року Печерський районний суд міста Києва у справі № 757/27160/20 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 старшому синові - ОСОБА_3 виповнилось 18 років.

Починаючи з цього часу, а саме, з 01.04.2022 року аліменти на утримання ОСОБА_3 почали надходити у розмірі 1/6 частини заробітку/доходу ОСОБА_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року у справі № 757/4115/20-ц визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, враховуючи, що спільна дитина проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти у 1/4 частці від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст.182, ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.07.2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2025 року відкладено розгляд справи на 25.09.2025 року.

22.07.2025 року до суду надійшла заява від ОСОБА_2 , у якій вона просила відмовити у задоволенні позову. Указувала, що існує судовий наказ і виконавче провадження про стягнення аліментів на дитину, що унеможливлює постановлення іншого судового рішення про таке подвійне стягнення. Також, матір утримує дитину у вигляді додаткових платежів і перерахувань поза межами виконавчого провадження.

Крім того, ОСОБА_1 вже звертався до Печерського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу на стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та йому було відмовлено у видачі судового наказу з підстав того, що ОСОБА_1 вже звертався до Печерського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2025 року відкладено розгляд справи на 10.11.2025 року.

Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року у справі № 761/19044/19-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.07.1999 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києві з Державним центом розвитку сім`ї, актовий запис № 859, було розірвано.

У шлюбі у подружжя народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2592 від 28.12.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво про народження видав відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 139327 від 23.04.2004 року.

17.07.2020 року Печерський районний суд міста Києва у справі № 757/27160/20 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 старшому синові ОСОБА_3 виповнилось 18 років.

Починаючи з цього часу, а саме з 01.04.2022 року, аліменти на утримання ОСОБА_3 почали надходити у розмірі 1/6 частини заробітку /доходу ОСОБА_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року у справі № 757/4115/20-ц визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 .

Відмовляючи у видачі судового наказу суд дійшов висновку про те, що вже раніше був виданий судовий наказ від 17.07.2020 року, яким вже стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Як визначено у ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. 1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на те, що питання стягнення аліментів вирішено судовим наказом № 757/27160/20 Печерського районного суду міста Києва від 17.07.2020 року, задоволення вимог позову призведе до подвійного стягнення аліментів.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність обставин позову, а тому у задоволенні останнього необхідно відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частини 1 та 2 ст.141 ЦПК України регламентують розподіл судових витрат між сторонами, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: - у разі задоволення позову на відповідача; - у разі відмови в позові на позивача; - у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволені позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 183 СК України, ст.ст. 10, 13, 77-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 20.11.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ