Справа № 301/2175/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лукачко Іван Йосипович на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року, ухвалене головуючою суддею Бобик О.І., в справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лукачко Іван Йосипович, до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Зарічанської сільської ради про позбавлення батьківських прав

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Зарічанської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги вмотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу в сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Іршавського районного суду від 27.03.2019 шлюб між сторонами розірвано. Оскільки відповідач не надавав допомоги з утримання дитини позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно рішення Іршавського районного суду від 05.06.2019 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1500,00 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття.

Після розлучення, відповідач з моменту коли дитині ще не виповнилось року і до сьогоднішнього дня жодного разу не проявив бажання зустрітися із своєю дочкою чи принаймні поспілкуватися по телефону. Дитина відвідує садочок, але відповідач жодного разу не з`являвся до ДНЗ і не цікавився життям та потребами доньки. Також за весь період медичного супроводу дитини, за нею веде догляд виключно мати. У відповідача із дочкою немає близького контакту, що зумовлено його умисним та свідомим небажанням виконувати свої батьківські обов`язки та ухиленням від виконання таких, що є підставою позбавлення його батьківських прав.

З висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав вони не погоджуються та вважають його таким, що прийнятий з неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки відповідач на засідання опікунської ради жодного разу не з`явився і не просив його відкласти, при прийнятті даного висновку було взято до уваги характеристику ОСОБА_2 , яка не характеризує його як батька, взято до уваги письмову відповідь адвоката Буташ М.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , за якою ОСОБА_2 після повернення в Україну бажає врегулювати зустрічі з дитиною та приймати участь у вихованні малолітньої дочки, а також зазначено, що мати дитини робить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, однак доказів на підтвердження даного твердження в матеріалах справи як і в комісії відсутні.

Відтак, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України, ОСОБА_1 просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лукачко І.Й., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У своїх доводах посилається на те, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо підстав позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки. При цьому, суд першої інстанції безпідставно не врахував той факт, що відповідач не піклується донькою з народження, матеріально її не утримує, не бере участі у вихованні та розвитку. Також зазначає, що донька сприймає іншого чоловіка, який проживає з нею, як свого батька і такий піклується про неї.

ОСОБА_5 не доведено того, що нею якимось чином вчиняються дії щодо перешкод у спілкуванні з донькою, а тому такі твердження відповідача вважає безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , просить відмовити в задоволенні позову та залишити ти без змін рішення суду першої інстанції. Судом вірно враховано його заперечення щодо позовних вимог та бажання брати участь у житті доньки. Вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що з 15.09.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іршавського районного суду від 27.03.2019 розірвано (а.с. 7-8).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 05.06.2019 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с.9-15).

Згідно довідки Заболотнянського закладу дошкільної освіти № 14 від 09.10.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує Заболотнянський ЗДО. Мати, ОСОБА_1 , турбується про виховання дитини, відвідує заклад, приймає участь у всіх батьківських заходах. Батько, ОСОБА_2 , жодного разу не відвідував закладу, не цікавиться життям дитини, не бере участі у її вихованні (а.с. 11).

Згідно довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. В.Раковець №123 від 19.05.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на «Д»-обліку в сімейного лікаря. ДЗ:Часто-тривало хворіюча дитина (а.с. 12).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Зарічанської сільської ради від 30.05.2024 року №40, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним (а.с.13-14). У даному висновку зокрема зазначено, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .. Матеріально-побутові умови матері дитини на даний час задовільні. За весь період медичного супроводу дитини, догляд за нею веде мати. З часу народження дитини її батько не приходив до неї, вихованням доньки не займається, не спілкується з нею, не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування, що стверджено поясненнями сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. Батько дитини, ОСОБА_2 , станом на даний час знаходиться за кордоном. 28.05.2024 під час розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав в телефонному режимі заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 та висловив бажання брати участь у її вихованні, однак зауважив, що мати дитини робить йому перешкоди. Станом на травень 2024 ОСОБА_2 немає заборгованості по аліментах, що підтверджено довідкою Іршавського ВДВС від 05.04.2024 № 24.10-30.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Всупереч вищевказаним нормам процесуального та матеріального права позивач не надав доказів, які б свідчили про наявність свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання доньки, вчинення якого-небудь насильства відповідачкою щодо неї, або наявності інших обставин, у тому числі аморальної поведінки, які відповідно до приписів ч. 1 ст. 164 СК України могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Також позивачка не довела, що інтереси доньки потребують позбавлення батька батьківських прав. Суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його доньки та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до батьківських прав та обов`язків у такій вкрай чутливій сфері, як виховання своєї дитини, адже відсутність з його боку участі у вихованні, піклуванні та утриманні доньки може в майбутньому негативно відобразитись на останній.

За цих обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши резолютивну частину рішення суду абзацом щодо попередження відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лукачко Іван Йосипович, задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення суду наступним абзацом.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поклавши на орган опіки і піклування Зарічанської сільської ради контроль за виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: