Справа № 372/3880/25
Провадження 2-1938/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Мищихіній Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козинської територіальної громади в особі Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2025 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача Козинської територіальної громади в особі Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зняття арешту з майна, а саме просила cкасувати заборону внесену до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4876196, зареєстрованої 26.04.2007 року приватним нотаріусом Мегедь Л.К., підстава обтяження є угода про розірвання договору довічного утримання, 431, 26.04.2007, ОСОБА_2 та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111.3 кв. м., житловою площею 61,5 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 . За життя вона була власником житлового будинку з господарськими спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:054:0060 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,15 га на якій розташований вказаний будинок. Позивач проживала разом зі спадкодавцем до її смерті у вказаному житловому будинку. Після смерті спадкодавця, щодо майна, яке належало їй, за її заявою, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., було відкрито спадкову справу 59/2023. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 29.11.2023 року, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:054:0060, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,15га та зареєстровано в реєстрі за №3650, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , їй було відмовлено, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація, щодо внесеної заборони на нерухоме майно, житловий будинок, №4876196 та було рекомендовано звернутись до суду, а тому позивач звертається до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 14 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та 22 серпня 2025 року недоліки позовної заяви усунуті.

01 вересня 2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

16 жовтня 2025 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, щодо задоволення позову не заперечив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.05.2022 року серія НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 21.06.2006 року, інд.№ 1699 ОСОБА_3 є власником частки в спільному майні набутому подружжям під час шлюбу, а саме житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2006 року інд.№ 157 ОСОБА_3 є власником частки в спільному майні набутому подружжям під час шлюбу, а саме житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 .

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2006 року № 15122912 (номер запису 11304037) вбачається, що ОСОБА_3 є власником 1/1 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 21.06.2006 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.06.2006 року виданого Обухівською держнотконторою.

Згідно архівної довідки вих. №Об1023041 від12.10.2023 року виданої КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 29.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано цілий житловий будинок за ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя виданого 21.06.2006 року за №1699 Обухівською районною державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого 21.06.2006 року за №1701 Обухівською районною державною нотаріальною конторою.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ №233048, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:054:0060, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,15 га.

Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву Селецьким Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за №2-162.

Відповідно до інформаційної довідки за вих№139/02-14 від 07.07.2025 року виданої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , відмовлено, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація, щодо внесеної заборони на нерухоме майно, житловий будинок, №4876196.

Згідно довідки про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.06.2024 року за №382423528, вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111.3 кв. м., житловою площею 61,5 кв. м. З вказаної довідки також вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_3 накладено обтяження у вигляді арешту реєстраційний номер обтяження № 4876196 від 26.04.2007 приватним нотаріусом Мегедь Л.К. на підставі угоди про розірвання договору довічного утримання.

Позивач зазначає, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було роз`яснено, що на нерухоме майно спадкодавця накладено, що унеможливлює подальше прийняття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Постановою пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» в абзаці 4 пункту 24 зазначено: «Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , є спадкоємцем майна після померлої ОСОБА_3 , позбавлена можливості оформити свої спадкові права, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку із перебуванням спадкового майна під арештом, чим порушуються її права.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на час розгляду справи у суді відсутні підстави для збереження обтяжень на зазначене майно, суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли його стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установи), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Дані підстави судом встановлені не були і доказів щодо їх наявності позивачем не надано.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що спадщину після її смерті прийняла позивачка подавши відповідну заяву нотаріусу, а тому відсутні підстав для судового захисту про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом в установлений законом спосіб.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 321, 1218, 1220, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 81, 237, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Козинської територіальної громади в особі Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зняття арешту з майна задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений приватним нотаріусом Мегедь Л.К., внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис реєстраційний номер обтяження № 4876196 від 26.04.2007 року на підставі угоди про розірвання договору довічного утримання на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Потабенко