ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року місто Київ

Справа № 756/5614/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15486/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року (ухвалено у складі судді Пукала А.В.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 842,23 грн, 3% річних у розмірі 2 356,31 грн та інфляційні витрати у розмірі 9 944,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 квітня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Таким чином, відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від відповідача не надходило.

Відповідач порушила умови договору та має прострочену заборгованість за період з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2024 року, що складає 12842,23 грн.

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, ПрАТ «АК «Київводоканал» просив суд стягнути на його користь з відповідача 12842,23 грн заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3% річних у розмірі 2356,31 грн та 9944,41 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 10 липня 2025 року:

провадження в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованості у розмірі 12 842,23 грн - закрив;

позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» за період з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2024 року 3% річних у розмірі 2356,31 грн та 9944,41 грн інфляційних втрат;

стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн та витрати за отримання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 45 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 10 серпня 2025 року подала через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що посилання Позивача про те, що відповідач є власницею квартири АДРЕСА_2 не відповідає дійсності.

Вказує, що предмет спору виник з приводу послуг наданих в квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , яка на цей час відповідачу не належить, вона у ній не проживає, у зв`язку з чим не є споживачем комунальних послуг. Указана квартира належала колишньому чоловіку відповідача, який помер у 2020 році. У теперішній час триває процес оформлення спадщини на спільну (на дату позову-неповнолітню) доньку, утім, станом на час розгляду справи, цей процес ще не завершений саме з причини боргів, які залишились після покійного чоловіка відповідача. Ці борги, як і витрати на дитину, відповідач сплачує самостійно.

Вважає, що суд, зазначаючи про визнання відповідачем заборгованості у розмірі 15 019,50 грн, не звернув увагу на те, що відповідач сплатив заборгованість у розмірі 19 165,96 грн.

Указує, що суд не взяв до уваги, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, на період воєнного стану була введена заборона на нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів тощо за несвоєчасну або неповну оплату житлово-комунальних послуг. Положення вказаної Постанови були частково скасовані 29 грудня 2023 року. Натомість Позивач продовжив некоректне нарахування штрафних санкцій у період дії відповідної заборони, що підтверджується наданим ним розрахунком.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, просив її відхили, а оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що з відомостей Єдиного державного демографічного реєстру відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 28 листопада 2003 року.

Відповідач підписала договір про розстрочення заборгованості від 14 травня 2021 року, згідно з яким вона визнала заборгованість у розмірі 15 019,50 грн.

Як вбачається з розрахунку ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», у відповідача станом на 29 лютого 2024 року обліковується заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: АДРЕСА_4 , у сумі 12 842,23 грн, а також 3% річних у розмірі 2 356,31 грн та 9 944,41 грн інфляційних втрат.

22 жовтня 2024 року до суду надійшла заява позивача, у якій він просив закрити провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 12842,23 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні чи скасуванню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач є споживачем у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно з положеннями ч. 3 ст. 9 Закону несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Станом на 29 лютого 2024 року у відповідача наявна заборгованість перед позивачем. Водночас на час розгляду справи сума основного боргу сплачена відповідачем, з приводу чого позивач подав заяву про закриття провадження у справі в цій частині, а тому у зв`язку з відсутністю предмета спору провадження необхідно закрити. При цьому, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 2356,31 грн та інфляційні витрати у розмірі 9944,41 грн є обґрунтованими та правомірними.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалами справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами пунктів 1 та 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189) індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2021 року між сторонами (ПрАТ «АК «Київводоканал» як Виконавцем та ОСОБА_1 як Споживачем) було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) до об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 11-16) (далі - Договір).

Указаний Договір у судовому порядку недійсним не визнався, а тому є чинним і таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення / породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки.

З огляду на викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача обов`язку зі сплати послуг з водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: АДРЕСА_3 .

Спростування тверджень позивача про право власності на вказаний об`єкт нерухомості не є предметом судового розгляду та не зменшує обсяг зобов`язань відповідача за Договором.

Аналогічно не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати послуги відповідно до умов Договору обставина споживання / не споживання (через фактичне не проживання у місці надання послуг) відповідачем указаних послуг.

Із запису судового засідання 09 червня 2025 року вбачається, що відповідач уклала Договір з метою недопущення переходу боргу на дитину, яка зареєстрована у квартирі (а. с. 126), що додатково спростовує заперечення відповідача проти позову, оскільки свідчить про готовність відповідача взяти обов`язки зі сплати послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Згідно з п. 1.1 Договору Виконавець зобов`язується своєчасно надавати Споживачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги відповідно до затверджених цін/тарифів та обсягів спожитих послуг, визначених відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць; платежі вносяться Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У справі встановлено, зокрема із договору № /Р/2021 про розстрочення заборгованості від 14 травня 2021 року (а. с. 29-31) (далі - Договір розстрочки) та визнається відповідачем, що за місцем надання послуг позивачем, утворилася заборгованість з їх оплати, яка станом на 12 травня 2021 року становила 15 019,50 грн.

Відповідно до п. 2.2 Договору розстрочки Боржник - ОСОБА_1 , щомісячно до 25 числа відповідного місяця, визначеному графіку погашення заборгованості, зобов`язується перераховувати на розрахунковий рахунок Кредитора - ПрАТ «АК «Київводоканал» грошові кошти із відповідним призначенням платежу: «Сплата заборгованості за договором розстрочки від 14.05.2021 р. по о/р № НОМЕР_1 ».

Згідно з п. 3.2.2 Договору розстрочки у разі якщо Боржник більше ніж 3 місяці не здійснює оплату в розмірі та у строк, що визначені п. 2.1 цього Договору, Кредитор має право звернутися до суду без додаткового повідомлення Боржника щодо стягнення всієї суми заборгованості за Договором (разом із поточною, що не врегульована даним Договором) з нарахуванням інфляційних витрат та 3% річних, при цьому період прострочення зобов?язання визначається згідно зі строками оплати, встановленими умовами Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем).

Обставина порушення умов Договору розстрочки також визнається відповідачем у заявах, що міститься у матеріалах справи (а. с. 49).

Водночас станом на 14 жовтня 2024 року відповідач сплатила основну суму заборгованості за Договором у розмірі 12 842,23 грн, чим повторно визнала свої зобов`язання перед позивачем (а. с. 67).

Проте непогашеними залишилися зобов`язання відповідача перед позивачем щодо сплати 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом факту сплати нею заборгованості у розмірі 19 165,96, що більше ніж обсяг заборгованості за Договором розстрочки (15 019,50 грн) є необґрунтованими з огляду на таке.

У матеріалах справи містяться такі докази на підтвердження сплати відповідачем комунальних послуг:

1) платіжні інструкції від 12.04.2024 на суму 650 грн (а. с. 81, 111); від 25.02.2024 на суму 650 грн (а. с. 82, 109); від 17.01.2024 на суму 650 грн (а. с. 83, 113); від 25.04.2024 на суму 4000 грн (а. с. 84, 110 зворот); від 27.05.2024 на суму 650 грн (а. с. 85, 109 зворот); 02.07.2024 на суму 1000 грн (а. с. 86, 110); від 31.08.2024 на суму 3000 грн (а. с. 87, 111 зворот);

2) квитанція № 55/522 від 30.01.2025 на суму 4 815,96 грн (а. с. 112).

Указані кошти сукупно становлять 15 415,96 грн, а тому лише на 396,46 грн перевищують попередньо визначений обсяг заборгованості відповідача перед позивачем за Договором розстрочки.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що призначення платежу «розстрочка боргу» та «згідно договору /р/2021 від 14.05.2021» містять лише платежі на суму 650 грн від 17.01.2025, 4000 грн від 25.04.2024 та 3000 грн від 31.08.2024, тобто 7 650 грн.

Інші інструкції містять загальне призначення «оплата за ком. послуги від ОСОБА_1 », а тому не можуть бути враховані судом як оплати за попередні періоди.

З урахуванням викладеного не підтверджуються матеріалами справи доводи відповідача про сплату нею коштів позивачу на суму 19 165,96 грн, а також такі суми не могли б бути враховані судом в рахунок погашення 3 % річних та інфляційних втрат з огляду на відсутність відповідного призначення платежу (здійснені оплати відповідача позивач зарахує в рахунок оплати поточних послуг).

Доводи апеляційної скарги про незастосування приписів постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 та неправильне обрахування позивачем заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 указаної Постанови КМУ встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Відповідно до вказаного переліку у м. Київ бойові дії тривали в період з 24 лютого по 30 квітня 2022 року, а тому обмеження на нарахування, зокрема інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, застосовувалося лише протягом указаного періоду.

Натомість, як вбачається із розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, останній взагалі припинив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з лютого 2022 року (а. с. 23).

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішення суду за відсутності переконливих доводів щодо порушення судом норм матеріального чи процесуального права, є неналежними й є явно необґрунтованими, а тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова