Справа № 638/2531/24
Провадження № 2/638/919/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Теслікової І.І.,
за участі секретаря судових засідань Зубко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Романченка Володимира Володимировича до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі, стягнення грошових коштів,-
В подальшому, з метою повернення переданого майна, позивач неодноразово направляв ОСОБА_2 електронні повідомлення та телефонував на особистий засіб зв?язку, однак останній систематично ігнорує вказані звернення, ухиляючись від повернення переданого майна з невідомих причин. Також 17.11.2023 Позивачем було направлено ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку з кур`єрською доставкою письмову вимогу про повернення речей переданих на зберігання, втім, відправлення не було вручено під час доставки з невідомих причин (трекінг відправлення додаю).
3 моменту отримання майна у тимчасове користування і по сьогоднішній день, ОСОБА_2 так і не повернув належне Позивачу майно, чим порушує встановлені між ними договірні правовідносини.
3 урахуванням вищевикладеного сторона позивача вважає, що ОСОБА_2 порушив взяті на себе за договором зберігання зобов?язання з повернення прийнятого на зберігання від Позивача майна, у зв?язку з чим він вимушений звертатися до суду для вирішення питання про повернення майна в судовому порядку.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Аркатової К.В. від 15 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження справи та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 10 червня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та розпорядження керівника апарату суду №02-06/112 від 01 квітня 2025 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи в провадження судді Теслікової І.І. надійшла вищевказана справа.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Тесліковою І.І. від 18 квітня 2025 року вищевказану цивільну справу прийтяго до свого провадження, в порядку загального позовного провадження та розпочати розгляд справи по суті.
Після відкриття провадження у справі 11 червня 2025 року судом було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.
Ухвалою суду від 17 червня 2025 року продовжено розгляд справи та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року вирішено про заочний розгляд справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився подавши до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовільнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дати та час судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцезнаходженням, відзив на позовну заяву по подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Згідно долученої до позовної заяви переписки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у застосунку-месенджері вбачається, що останні спілкуються щодо замовлень техніки та щодо її роботи.
За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (частина перша статті 936 ЦК України).
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (абзац 3 частини першої статті 937 ЦК України).
Частиною 3 статті 937 ЦК України передбачено, що прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом, договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу. Розписка, квитанція або інший документ є документом, який видається зберігачем поклажодавцю за договором зберігання, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання зберігачем від поклажодавця певної речі (речей).
Частиною 1 ст.949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина перша статті 950 ЦК України).
Згідно частини 1 ст.951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Статтею 953 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За приписами ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, надані до суду видаткові накладні, квитанції про направлення товару та переписка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в застосунку-месенджері не є належними доказами, оскільки не вказують на укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору зберігання електронної техніки. Представником позивача не доведено належними та допустимими доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 електронну техніку саме на зберігання.
Суд вважає, що представником позивача не надано достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що договір зберігання в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору зберігання сторона позивача не надала.
Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову представника ОСОБА_1 адвоката Романченка В.В. до ОСОБА_2 про зобов?язання повернути передане на зберігання майно, та стягнення грошових коштів, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.
Керуючись ст.ст.12,13,81,141, 259-260, 280-283 ЦПК України та ст.526, 762, 795, 798, 799 ЦК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 адвоката Романченка Володимира Володимировича до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі, стягнення грошових коштів - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 16 грудня 2025 року.
Суддя Теслікова І.І.