Провадження № 2/369/48/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Іларіонові І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/15705/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Мотивує тим, що 26 жовтня 2017 року на 21-му кілометрі автодороги «Київ-Чоп М-06» сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої позивач зазнав матеріальної шкоди. ОСОБА_1 наголошує, що ОСОБА_2 не вибрав безпечну швидкість пересування, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїм зіткнення з автомобілем, за кермом якого перебував позивач. Києво-Святошинський районний суд Київської області постановою від 13 листопада 2017 року у справі № 369/12035/17 визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. На час ДТП відповідальність « ОСОБА_2 була застрахована згідно з полісом серії АМ № 1695781 в СК «Еталон», чинним на момент настання ДТП. Позивач отримав 100 000 грн страхового відшкодування від страховика відповідача. Водночас, сума завданої шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, оскільки становила 196 438,62 грн. Позивач направив відповідачу досудову претензію про добровільне відшкодування, однак вимога лишилася невиконаною.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що невиконання відповідачем вимоги про повне відшкодування завданої шкоди порушує його право, в зв`язку з чим з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

1.стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 261 585,13 грн;

2.стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату послуг евакуатора у розмірі 6 000,00 грн;

3.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

У квітні 2019 року суд отримав відзив ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 , в якому відповідач наполягає на тому, що позовні вимоги необґрунтовані належним чином, зводяться до безпідставного збагачення позивача, а отже є зловживанням процесуальними правами. Відповідач вважає недопустимими доказом поданий позивачем висновок про розмір заподіяної шкоди, вважаючи, що зазначені у висновку ціни значно завищені порівняно з ринковою вартістю деталей.

Ухвалою від 07 травня 2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області призначив у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою від 13 жовтня 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче судове засідання, призначив справу до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2024 року № 670 справу передано для повторного авторозподілу та призначено судді Фінагеєвій І. О.

Протокольною ухвалою від 13 лютого 2015 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 12 серпня 2014 року є власником автомобіля «OPEL VIVARO», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» відповідно до Полісу № АК/7183099. Термін страхування визначений з 01 вересня 2017 року до 31 серпня 2018 року.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року у справі № 369/12035/17 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Цією постановою встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом автомобіля «CITROEN BERLINGO», державний номер НОМЕР_3 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Opel», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Свою вину у скоєному ОСОБА_2 визнав.

Листом від 28 грудня 2017 року ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» повідомило ОСОБА_1 про виплату страхової виплати у розмірі 100 000,00 грн в рахунок завданих йому збитків, які страховик оцінив у розмірі 196 438,62 грн.

17 січня 2018 року ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1 уклали договір про відшкодування матеріальної шкоди за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу АМ-1695781 від 07 вересня 2017 року, в якому погодили суму відшкодування та графік її виплати трьома платежами на загальну суму 100 000,00 грн.

22 лютого 2018 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 претензію про добровільне відшкодування частини завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до Акту надання послуг від 26 жовтня 2017 року № 18 фізична особа підприємець ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 послугу з перевезення автомобіля «OPEL VIVARO», державний номер НОМЕР_1 , з Київської області до м. Вінниці. Вартість послуги ОСОБА_1 оплатив на суму 5 950,00 грн відповідно до копії товарного чека від 27 жовтня 2017 року.

Згідно з висновком експерта від 15 травня 2023 року № 14766/23-54 вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу становить 316 585,33 грн, вартість завданої матеріальної шкоди 285 872,84 грн, вартість відновлювального ремонту може становити 358 758,31 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно з висновком експерта від 15 травня 2023 року № 14766/23-54 вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу становить 316 585,33 грн.

Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на спростування достовірності зазначеної суми заподіяної шкоди.

За таких обставин, суд, керуючись стандартом більшої переконливості доказів в цивільному судочинстві, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди, розмір якої є різницею між вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу та виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування.

Також суд визнає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення витрат на оплату послуги з евакуації пошкодженого автомобіля на суму 5 950,00 грн з огляду на підтвердження факту надання послуги наявними у справі копією акта надання послуги та товарного чеку.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП, у розмірі 216 585,33 грн (316 585,33 100 000,00) та шкоди, завданої оплатою послуги з евакуації автомобіля, на суму 5 950,00 грн, а всього на суму 222 535,33 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2615,86 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 222 535 (двісті двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) грн. 86 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Суддя: І. О. Фінагеєва