Справа № 641/1921/25
Провадження № 2/191/1369/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2025 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №1953953 від 31.12.2019 року у розмірі 19750 грн., а також судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

31.12.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1953953, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін визначені договором.

01.04.2020 року було укладено договір факторингу №01/04, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором №1953953 від 31.12.2019 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» наділено правом вимоги до відповідача за договором №1953953.

13.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» уклало Договір факторингу №1/4, у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу набуло право грошової вимоги за договором № 1953953 від 31.12.2019 року.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №1953953 від 31.12.2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 19750 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 11250 грн.; заборгованість за комісією 1000 грн.; заборгованість за пенею 2500 грн.

Ухвалою суду від 24.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено, що 31.12.2029 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1953953.

Згідно з п. 1.1. Договору Позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту становить 5000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3750,00 грн; які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

01.04.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №01/04, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 3.1. Договору факторингу №01/04 від 01.04.2020 року передбачено, що фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка встановлюється Актом погодження мінімальної ціни, форма якого визначена Додатком №3 до цього Договору, але не менше 16% від основної суми заборгованості (тіло кредиту) по реєстрам, вчиненим в рамках даного договору. Однак до позову не було долучено Акту погодження мінімальної ціни, форма якого визначена Додатком №3 до цього Договору.

Крім того, як встановлено судом, Договір факторингу №01/04 був укладений 01.04.2020 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з кодом , однак зазначений код відноситься до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», що підтверджується Інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в якості доказів сплати на користь ТОВ «Мілоан» суми грошових коштів за договором факторингу №01/04 від 01.04.2020 року, долучає платіжні інструкції, платником якого виступає ТОВ «Він Фінанс» з кодом , тоді як вищезазначений договір факторингу був укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з кодом .

Матеріали справи не містять жодних офіційних документів, що підтверджують реєстрацію зміни найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» у встановленому законом порядку. Зокрема, не надано реєстраційних документів, що дозволили б суду достеменно пересвідчитися у правонаступництві цих суб`єктів господарювання.Відтак, без наявності належних та допустимих доказів зміни назви юридичної особи, суд позбавлений можливості достовірно встановити, що саме ТОВ «Він Фінанс» є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у межах спірного договору факторингу. Вказане у свою чергу, не дозволяє суду визнати надані документи такими, що належним чином підтверджують правовідносини сторін за зазначеним договором.

Отже, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу №01/04 від 01.04.2020 року, сам по собі не може вважатися належним та достатнім доказом факту набуття ТОВ «Він Фінанс» права грошової вимоги до відповідача в сумі 19750,00 грн..

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи вищевикладене, досліджені матеріали справи, суд позбавлений можливості встановити факт належного відступлення права вимоги за Договором факторингу №01/04 від 01.04.2020 року, оскільки надані позивачем документи містять істотні недоліки та не можуть підтвердити перехід права вимоги в належному порядку.

13.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/4, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов даного договору визначається у відповідному реєстрі. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти ( сума фінансування) в розмірі 1000,00 грн. ( п.3.1.,3.2 Договору факторингу №1/4 від 13.12.2021 року.

Пунктом 3.2. підпункту 3.2.1 договору факторингу №1/4 від 13.12.2021 року передбачено, що грошові кошти (сума фінансування) сплачується фактором клієнту в наступному порядку : першочергове 1000,00 грн. фактор сплачує клієнту протягом 6 місяців з моменту підписання цього договору. Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за даним договором факторингу.

Рішенням №1778 від 01.07.2025 року єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг», було змінено найменування Товариства та затверджено нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс».

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо переходу до нього прав вимоги, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08.12.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова