___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/284/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

головуючий - суддя Літвінова І.А.,

за участю:

головуючого судді Літвінової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Победрі О.С.,

представника позивача адвоката Руднівої С.В.,

представника відповідача Одеської обласної прокуратури Кащенко В.А.,

представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Міняйло О.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одеса цивільну справу № 947/13967/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, у якій просила стягнути з держави Україна на свою користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у якості відшкодування моральної шкоди 2 520 000 грн (два мільйони п`ятсот двадцять тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 серпня 2009 року слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження № 00 за фактом підроблення документів за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України.

26 березня 2012 року прокурором Одеської області в межах кримінальної справи № 7 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (позивача) за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч. 5 ст. 191, ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

20 червня 2012 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ст. 32, ч. 2 ст. 366 КК України. А 18 квітня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

10 січня 2019 року вироком Київського районного суду м. Одеси у справі № 1512/11353/2012, який залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за статтею 15, частиною п`ятою статті 191, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 28, статтею 32, частиною другою статті 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаних злочинів; запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2021 року у відкритті касаційного провадження щодо перегляду вироку Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року відмовлено.

Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статті 1176 ЦК України і Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Стверджує, що інкриміноване їй правопорушення набуло великого резонансу, а тривале незаконне кримінальне переслідування призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків з оточуючими, негативних змін в емоційному стані, у зв`язку з чим вона була змушена вживати додаткових зусиль до відновлення стосунків з оточуючими, матеріального забезпечення сім`ї, у неї загострилось почуття тривоги та неможливості досягнення справедливості. Також моральна шкода виявилась у стражданнях внаслідок знищення її ділової репутації, позбавлення можливості реалізації професійних якостей.

Разом з позовом позивачем було подано клопотання про призначення судової психологічної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/13967/24. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк на подання відзиву.

Протокольною ухвалою суду від 14.11.2024 року, за клопотанням сторони, до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Від представника Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, у якому представник просить у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним. Також вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження реальності настання моральних страждань та розміру заявленого відшкодування.

У відзиві на позов відповідач ГУНП в Одеській області позовні вимоги також не визнав, мотивуючи це тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди; сума вказана позивачкою до стягнення є необґрунтованою та нічим не підтвердженою. Вважає, що ГУНП в Одеській області не є належним відповідачем у справі та безпосередньо до ГУНП позовних вимог не заявлено. Також представником ГУНП в Одеській області було подано заяву про застосування строків позовної давності, так як ОСОБА_1 звернулась до суду з пропущенням трирічного строку, визначеного законодавством для захисту своїх прав.

Представник ДКС України подав відзив на позов, у якому зазначив, що позов вважає його необґрунтованим, оскільки не є відповідачем за даним позовом, а розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у судове засідання не з`явився, так як управління ліквідоване.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2024 у справі призначено судову психологічну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

1. Чи була ситуація, яка пов`язана з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним проведення обшуків у ході кримінального провадження, незаконним накладенням арешту на майно та проведенням інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, психотравмувальною для ОСОБА_1 .?

2. Яка глибина та інтенсивність психотравмуючого впливу згідно вищезазначеної ситуації на особистість ОСОБА_1 .?

3. Чи спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов вищезазначеної ситуації?

4. Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані останній страждання (моральну шкоду)?

15.09.2025 року до суду з експертної установи матеріали справи № 947/13967/24 було повернуто після проведення судової психологічної експертизи, оформленої висновком експерта № 331-34-25 від 03.09.2025.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури позовні вимоги не визнав, мотивуючи їх недоведеністю та безпідставністю.

Представник ГУНП в Одеській області просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ДКС України та в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив про розгляд справи у його відсутність.

В ході розгляду справи по суті судом встановлено наступне.

Обставини справи.

20 серпня 2009 року слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження № 00 за фактом підроблення документів за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України.

17 грудня 2010 року старшим слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження № 7 за фактом придбання права на майно - земельну ділянку за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

26 березня 2012 року прокурором Одеської області в межах кримінальної справи № 7 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (Позивача) за ознаками злочинів, передбачених ч. 5. ст. 191, ст. 15, ч. 5 ст. 191, ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

28 березня 2012 року заступником начальнику ВВС СУ УМВС України в Одеській області полковником міліції Ревенко Г.М. винесено постанову про об`єднання кримінальних справ. Згідно з цією постановою кримінальні справи № 7 порушені відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , об`єднано в одне провадження; справі присвоєно єдиний реєстраційний номер № 7.

20 червня 2012 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ст. 32, ч. 2 ст. 366 КК України.

18 квітня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року у справі № 1512/11353/2012, який набрав чинності 09.04.2021 року, ОСОБА_1 визнана невинуватою та виправдана по ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ст. 32, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаних злочинів. Також вказаним вироком суду скасовано запобіжний захід у виді підписки під невиїзд.

Висновком експерта № 331-34-25 від 03.09.2025 встановлено:

1. Ситуація, що досліджується за матеріалами справи (притягнення підекспертної до кримінальної відповідальності, тривалість слідчих та судових дій відносно неї, подальші наслідки для життя пані Зіновії (зміни в психологічному стані, професійній, соціальній сферах тощо)) є психотравмувальною для ОСОБА_1 . Встановлення факту «незаконності» притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не відноситься до компетенції експерта-психолога, а є повноваженням суду.

2. Моральні страждання ОСОБА_1 є тривалими, інтенсивними, такими, що зумовлюють травмувальні емоції та переживання, які негативно впливають на активне соціальне функціонування її як особистості та виникли внаслідок обставин, що досліджуються. У пані Зіновії наявні особистісні зміни (описано в дослідницькій частині), які виникли внаслідок тривалої ситуації кримінального переслідування, слідчих та судових дій відносно неї.

3. ОСОБА_1 спричинені моральні страждання внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності, тривалості слідчих та судових дій відносно підекспертної, та подальших наслідків ситуації для життя пані Зіновії (зміни в психологічному стані, професійній, соціальній сферах тощо).

4. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 , становить 1 000 000 (один мільйон) гривень.

Правове обґрунтування.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94ВР від 01 грудня 1994 року (далі Закон ) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину (пункт 2 частини першої статті другої Закону).

Положеннями статті 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Обмеження максимального розміру моральної шкоди Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження розміру моральної шкоди було проведено судову експертизу, у якій зазначено, що орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) відповідає заявленим вимогам, є обґрунтованим та становить 1000000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд частково погоджується з наведеним висновком експерта від 03.09.2025 року за результатами проведення експертного психологічного дослідження, оскільки такий обґрунтований наявністю критеріїв, як порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, тривалості перебування під слідством і судом, з урахуванням індивідуальних особливостей психіки підекспертної, виникнення та негативний вплив яких на моральний стан ОСОБА_1 у результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду показаннями свідків та не спростований відповідачами.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд погоджується з доводами позивачки, що незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності, що тривало з 20.06.2012 (повідомлено ОСОБА_1 про підозру) по 09.04.2021 року (набуття чинності виправдувальним вироком), заподіяло їй значних моральних страждань, які підлягають компенсації у відповідності із Законом.

Разом з тим, визначаючи розмір компенсації моральних страждань ОСОБА_1 , суд враховує, що Законом не обмежений її максимальний розмір, який визначається з урахуванням конкретних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд під час вирішення цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такі висновки підтверджені сталою практикою Верховного Суду, зокрема в постановах від 16 січня 2025 року в справі № 607/21506/23, від 24 грудня 2024 року в справі № 740/6706/23, від 11 грудня 2024 року в справі № 740/463/22 та інших.

Чинним законодавством України встановлений гарантований мінімум моральної шкоди, який встановлено у розмірі заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, отже на момент розгляду справи судом у 2025 році мінімальний розмір заробітної плати становить 8000 грн., таким чином мінімальний розмір гарантованої моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню Мільчевій становить 864000 грн., експертизою розмір моральної шкоди визначений 1000000 грн.

Проте суд з урахуванням строків перебування та завданих моральних страждань може збільшити цю суму, з урахуванням того, що позивач перебувала під слідством протягом 8 років 9 місяців 19 днів.

З врахуванням наведеного вище, встановлених обставин у справі, а також вимог розумності і справедливості, суд враховуючи ступінь страждань позивачки від безпідставного її обвинувачення у вчиненні злочину, втрату позивачем ділової репутації, тривалістю обмеження її конституційних прав, який є значним, приходить до висновку, що наявні законні підстави для визначення моральної шкоди, що спричинена позивачу, незаконними діями органами досудового розслідування, у розмірі більшому, аніж мінімальний, й становить 2520000грн. і саме такий розмір моральної шкоди відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань ОСОБА_1 .

Щодо заяви ГУНП в Одеській області про застосування строків позовної давності, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити виходячи з наступного.

За статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пунктах 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Зважаючи на те, що під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який триває до цього часу, перебіг строку позовної давності було зупинено. Тобто позов подано в межах строку позовної давності.

Відтак, суд вважає, що доводи відповідача повністю спростовані актами цивільного законодавства, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про те, з кого має бути стягнута заподіяна позивачці шкода, суд враховує таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Отже, кошти підлягають стягненню з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Як зазначено у ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно супровідного листа експерта, позивачкою сплачена вартість проведення психологічного експертного дослідження, за результатами якого складено висновок від 03.09.2025 року, в рамках вказаної справи, у розмірі 40 711,68 грн., які підлягають до стягнення з відповідачів.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 2520000 грн., то судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню за рахунок Одеської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Одеській області на користь позивачки по 20355,84 грн. (40711,68/2) витрат, із кожного; судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 2 520 000 грн (два мільйони п`ятсот двадцять тисяч гривень).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , по 20355,84 грн. (двадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять грн. 84 к.) судових витрат, з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Днем складення та проголошення повного судового рішення є 16 грудня 2025 року.

Суддя І. А. Літвінова