Справа № 581/819/25
Провадження № 2/581/460/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2025 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

20 жовтня 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 липня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором). Відповідно до умов вказаного договору кредит надано у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців. 12 серпня 2020 року відповідач також підписав пропозицію (оферту ) на отримання другого траншу згідно із заявою-анкетою. ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконало, а останній у порушення своїх зобов`язань своєчасно не погасив заборгованість відповідно до умов договору.

18 жовтня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір, за умовами якого кредитор відступив останньому за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір, за умовами якого кредитор відступив останньому за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Усупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором від 22 липня 2020 року у розмірі 65287,50 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 60287,50 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи провести у спрощеному порядку без виклику та повідомлення сторін.

12 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Слєпченка С.А. надійшов відзив на позовну заяву у вигляді додаткових пояснень, у яких сторона відповідача зазначає таке. Позивач, крім безпосередньо кредиту, просить стягнути заборгованість за процентами у розмірі, який суттєво перевищує тіло кредиту, і відповідач заперечує проти розрахунку складеного позивачем. Також зазначає, що відповідно до договору, строк користування конкретним кредитним траншем, заборгованість за яким є предметом спору, становив 30 (тридцять) календарних днів, а тому вважає, що проценти повинні нараховуватися виключно в межах вказаного періоду. Після спливу визначеного договором строку кредитування (30 днів), право кредитодавця нараховувати проценти, передбачені договором як плата за користування коштами припиняється. Вказує, що позивач мав право нараховувати лише відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену статтею 625 ЦК України. Посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 44/9519/15-ц. Також сторона відповідача не погоджується із заявленою сумою судових витрат, вважає її неспівмірною зі справою та такою, що підлягає зменшенню.

17 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому сторона позивача вказує, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов кредитного договору в межах строку його дії, відповідач не надав свій контррозрахунок заборгованості. Вважає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Вважає доводи представника відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

22 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНФІНАНС» укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20000 грн; cтрок користування кредитом 30 календарних днів; строк дії договору - 36 календарних місяців; максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%; максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань. Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Строк дії кредитного договору визначено також наступними пунктами:

п. 1.7. - протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та правил;

п. 1.9. - дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії договору;

п. 3.5. - сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем);

п. 3.6. - у разі подовження позичальником строку користування кредитом в порядку, визначеному в п. 8. правил, плата на подовжений строк користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,75 % в день. Перебіг нового (зміненого) строку користування кредитом починається з дня, що настає за днем погашення позичальником фактично нарахованих процентів за користування поточним кредитом, можливої пені, за наявності вимоги товариства про її сплату, та інших нарахувань (у разі наявності простроченої заборгованості);

п. 10. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань (а. с. 7-10).

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ІНФІНАНС» із заявкою-анкетою на отримання кредиту, в якій просив надати кредит у сумі 5000 грн на строк 30 днів (а.с. 10).

12 серпня 2020 року відповідачем також підписано пропозицію та акцепт оферти на отримання траншу кредиту згідно із заявкою-анкетою № від 12 серпня 2020 року в рамках кредитного договору № від 22 липня 2020 року, згідно з якими розмір кредиту 5000 грн, строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75%, загальна вартість кредиту в грошовому вираженні становить 2625 грн (а. с. 11-12).

Заявка-анкета, пропозиція та акцепт оферти підписані відповідачем електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Із листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», адресованого ТОВ «ІНФІНАНС», вбачається, що в рамках договору на переказ коштів від 3 серпня 2017 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, зокрема: 12 серпня 2020 року о 16 год 29 хв на суму 5000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 63235934; призначення платежу: зарахування 5032,50 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 18).

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 22 липня 2020 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 42887,50 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 37887,50 грн проценти за користування кредитом (за період з 12 серпня 2020 року по 18 жовтня 2021 року) (а.с. 19-23).

18 жовтня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 18-10/21, згідно з яким ТОВ «ІНФІНАНС» за плату відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників, що належать ТОВ «ІНФІНАНС» (а.с.24-25).

18 жовтня 2021 року ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 18-10/21 від 18 жовтня 2021 року (а.с. 26).

20 жовтня 2021 року платіжним дорученням № ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перерахувало ТОВ «ІНФІНАНС» 210709,52 грн згідно з договором відступлення прав вимоги № 18-10/21 (а.с. 26).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № у сумі 42887,50 грн, з яких: 5000 грн тіло кредиту, 37887,50 грн процени за користування кредитом (а.с. 29).

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 82175 грн, з яких: 5000 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 37887,50 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 39287,50 грн нараховані відсотки за період з 18 жовтня 2021 року по 9 січня 2023 року (а.с. 30).

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги № 10-01/2023, згідно з яким ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору ( а.с. 31-34).

10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с. 35).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № у сумі 82175 грн, з яких: 5000 грн тіло кредиту, 77175 грн проценти (а.с. 37).

Згідно з наданим позивачем остаточним розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 26 вересня 2025 року становить 99062,50 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 77175 грн проценти за користування кредитом на дату відступлення вимоги, 16887,50 грн проценти за користування кредитом за період з 10 січня 2023 року по 26 вересня 2025 року (а.с. 20).

Проте, врахувавши принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 65287,50 грн, з яких: 5000 грн кредит, 60287,50 грн проценти за користування кредитом.

Розмір спірної заборгованості за вказаним кредитним договором стороною відповідача не спростовано, власних контрозрахунків суду не надано.

Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним суд вважає вказаний електронний договір укладеним та таким, що став підставою для існування між сторонами повноцінних кредитних договірних правовідносин. Також вказана обставина не заперечується стороною відповідача.

За статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Не зважаючи на те, отримав боржник повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи не отримав, ця обставина не позбавляє його обов`язку повернення боргу, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. У такому випадку боржник лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Однак, доказів того, що після відступлення фактору права грошової вимоги до ОСОБА_1 , останній у повному обсязі сплатив кредитну заборгованість на рахунки позивача або на рахунки попередніх кредиторів, суду не надано.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 22 липня 2020 року відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти, однак вказані договірні зобов`язання не виконав.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача про те, що відсотки нараховано поза межами строку кредитування, оскільки сторони кредитного договору від 22 липня 2020 року визначили строк договору 36 місяцями, який може автоматично продовжуватися за наявності не виконаного зобов`язання, а зобов`язання, що виникли за цим договором щодо повернення заборгованості та в частині визначення процентів за користування грошима, діють до повного їх виконання. Також у пункті 1.9 погодили, що дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарні місяці, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між сторонами.

У той же час, відповідачем не надано суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року справа № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості (в даному випадку заборгованості за нарахованими процентами) є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду).

За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.

Частинами 5 та 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Судом встановлено, що кредитний договір в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створюють презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим цей кредитний договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та його умов, проте відповідач не виконав зобов`язань за вказаним договором, допущену заборгованість у встановленому порядку не погашено.

Разом із тим встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом (основною сумою боргу) становить 5000 грн., при цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 60287,50 грн, яка майже у 12 раз перевищує розмір боргу. Такий розмір відсотків за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів.

Встановлення в електронному договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач, як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність в останнього, як кредитора, можливості стягувати з відповідача, як споживача, надмірну суму відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення, як засобу розумного стимулювання відповідача, як боржника, виконувати основне грошове зобов`язання.

Частиною 4 статті 42 Конституції України визначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (у справі про захист прав споживачів кредитних послуг) межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом із тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина 1 статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно з пунктом 3.2. рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 положеннями частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У частинах 3, 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За вказаних обставин, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши їх співрозмірність невиконаному зобов`язанню та враховуючи інтереси обох сторін, із огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд вважає наявними підстави для зменшення розміру відсотків до розміру, що складатиме 200% від суми заборгованості за тілом кредиту (основною сумою боргу), та виходить із того, що такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин, враховуючи знецінення валюти гривні та великий рівень інфляції в державі.

Враховуючи наявність у відповідача непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 10000 грн (5000 грн х 200%).

За вказаних обставин, враховуючи, що розмір спірної заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростовано, своїх розрахунків суду не надано, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості в загальній сумі 15000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частина 1, 2 статті 141 ЦПК України вказує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат суду надано копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 1 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявку на надання юридичної допомоги по супроводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 № 448 від 1 вересня 2025 року, за якою розмір винагороди складає 16000 грн; витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року - вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 16000 грн, з яких: 4000 грн надання усної консультації з вивченням документів, 12000 грн складання позовної заяви.

При визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що адвокат участі у розгляді справи не брав, справа є не складною, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді до 4000 грн.

Щодо розподілу судових витрат. Позовна заява подана в електронній формі та відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає сплаті із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн (3028 грн х 0,8).

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим (на 23%) задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 557 грн (2422,40 грн х 23%) на відшкодування сплаченого при зверненні з позовом судового збору.

Керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2020 року № у розмірі 15000 грн, з яких: 5000 грн кредитні кошти, 10000 грн проценти за користування кредитними коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 557 грн судового збору та 4000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Д. В. Сізов