Справа №: 398/368/25
провадження №: 2/398/4144/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" грудня 2025 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Москалик В. В., за участю секретаря судового засідання Ситник І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи в залі суду справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Українські фінансові операції" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023, станом на 26.07.2024, у розмірі 62 350,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 10 000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.п. 1.4.1 кредитного договору за ставкою 2,00 % за кожен день користування кредитом за період з 06.11.2023 до 31.10.2024 (включно) 52 350,00 грн, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до умов укладеного договору № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023, від ТОВ "Лінеура Україна" відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ "Приватбанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожен день користування. Згідно з договором факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 право вимоги за кредитним договором № 4117299 від 06.11.2023 перейшло від ТОВ "Лінеура Україна" до ТОВ "Українські фінансові операції".

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем кредитора, підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими директором ТОВ "Авентус Україна", викладені для загального доступу в мережі інтернет на сайті https://creditplus.ua/documents. Відповідно до п. 9.7 кредитного договору електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства за кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом, одноразовим ідентифікатором цього договору, створює підпис клієнта на договорі та вважається направленим Товариству через повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідач, відповідно до умов кредитного договору, п. 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір та підписав кредитний договір 06.11.2023 об 06:56:26 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором В599, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 06.11.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ "Приватбанк".

У зв`язку з порушеннями зобов`язань з боку відповідача заборгованість за кредитним договором станом 26.07.2024 загальна сума заборгованості відповідача за договором № 4117299 від 06.11.2023 склала: тіло кредиту 10 000,00 грн, заборгованість за процентами 52 350,00 грн, загальною сумою 62 350,00 грн. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 договору № 4117299 строк кредиту 360 днів: з 06.11.2023 по 31.10.2024. Станом на дату укладання договору факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024, строк дії договору № 4117299 від 06.11.2023 не закінчився, тому в межах строку дії кредитного договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" у період з 26.07.2024 до 31.10.2024 (97 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 19 400,00 грн (10 000,00 грн х 2,00 % = 200,00 грн х 97 календарних днів).

Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити ТОВ "Українські фінансові операції" в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що згідно з п. 5.1.3 кредитного договору від 06.11.2023 ТОВ "Лінеура Україна"зобов`язане було повідомити відповідача про відступлення права вимоги за договором до 09.08.2024 (10 робочих днів з дати такого відступлення), таке повідомлення мало б містити інформацію про нового кредитора та його реквізити, однак всупереч умов договору відповідач не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, не отримував жодних повідомлень, зокрема інформації та контактних даних особи до якої перейшло право вимоги, що свідчить про неналежність виконання зобов`язань. Із витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 вбачається, що ТОВ "Лінеура Україна"відступило на користь ТОВ "Українські фінансові операції" право вимоги до відповідача за кредитним договором від 06.11.2023 в межах суми заборгованості 62 350,0 грн, яка складається з 10 000 грн за тілом кредиту, 52 350 грн за відсотками. Тому подальше нарахування ТОВ «Українські фінансові операції» процентів за користування кредитом є безпідставним, оскільки до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження права позивача на здійснення такої діяльності, а також відповідності вказаних нарахувань умовам договору від 06.11.2023, з огляду на що позовні вимоги не могли бути задоволені в повному обсязі при ухваленні рішення у цій справі. Окрім зазначеного, відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості позивача за кредитним договором від 06.11.2023, який складено первісним кредитором ТОВ"Лінеура Україна", з огляду на положення ст. ст. 203, 204 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" N 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. В силу вимог п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 3498-IX, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. У п. 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 3498-IX визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. Однак, ні первісний кредитор, ні позивач, незважаючи на те, що кредитний договір від 06.11.2023 продовжив свою дію після прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" № 3498-IX, не привели свою діяльність, а також умови укладеного договору відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжили нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством, а отже положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки у розмірі 2 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та є несправедливими, однак при ухваленні рішення у цій справі про задоволення позову зазначені обставини не були враховані судом. За змістом положень статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частина 4 ст. 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 ст. 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків 71 750,00 грн, який в декілька разів перевищує розмір тіла кредиту, є несправедливим та незаконним, нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у справі № 132/1006/19 у постанові від 07.10.2020. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (рішення від 10.11.2011 N 15 рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Крім цього, відповідач вважає, що йому було протиправно нараховано відсотки за користування кредитом, оскільки він на момент укладення договору № 4117299 від 06.11.2023 був військовослужбовцем, проходить військову службу у складі Збройних Сил України та має відповідні пільги згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист та членів їх сімей», вважає, що дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 26.12.2018 у справі N 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі N 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі N 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі N 336/512/18, від 18.01.2023 у справі N 642/548/21, а отже, за вказаний період часу, який зазначений позивачем у позовній заяві, відповідачу безпідставно нараховано проценти за користування кредитом у загальному розмірі 71 750,00 грн, які складаються із суми, що були нараховані відповідачу після укладання договору факторингу у розмірі 19 400,00 грн та суми, яка була нарахована первісним кредитором у розмірі 52 350,00 грн за кредитним договором

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити повністю позовні вимоги, зазначає, що первісний кредитор та клієнт погодились із умовами кредитного договору, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (зокрема, постанови Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, від 25.07.2024 у справі № 500/6150/14). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2 383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17). Згідно із п.п. 9.9. кредитного договору, підписуючи цей договір, клієнт підтверджує, що: перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) про фінансову послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття Клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання, та яка розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; умовах - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на фінансового кредиту, ТОВ ТОВ "Лінеура Україна"актуальна на дату укладання договору, редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідач не скористався правом відмовитись від укладення договору, що передбачено п.п. 5.3.2. договору. Заперечення щодо умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту на стадії судового розгляду щодо неналежного його виконання позичальником слід розцінювати як позиція самозахисту. В матеріалах справи наявний лист первісного кредитора від 29.07.2024 на адресу нового кредитора, у якому надано інформацію про повідомлення 29.07.2024 11:05 боржника за договором 4117299 про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідач не надав доказів на спростування доказу, наданого позивачем, а отже, твердження відповідача про недоведеність відступлення права вимоги є безпідставним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до правових висновків, прийнятих у постанові КЦС ВС від 03.08.2022 № 156/268/21 (61-17186 св 21), при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача , а не на суд, проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості, виходячи з умов договору та вимог закону. Відповідач не подав до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду. Доводи, що нібито згідно з Законом України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % - є помилковим, оскільки якщо ознайомитись із його змістом передбачено диференційована зміна відсотковою ставки від 2,5 % до 1 %. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 в справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 в справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24) зазначив, що висновки судів про застосування до спірних правовідносин п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення цього закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються. Відповідно до довідки № 1792 від 14.08.2025 відповідач перебуває на військовій службі за контрактом, а отже, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив суд про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач та його представник належним чином повідомлялися про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до умов укладеного договору № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023, від ТОВ "Лінеура Україна" ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ "Приватбанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом: стандартна процентна ставка - 2,00 % в день, знижена процентна ставка - 0,01 % в день.

ТОВ "Лінеура Україна" є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 21.03.2024.

ТОВ "Українські фінансові операції" є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Нацкомфінпослуг від 26.01.2017.

Враховуючи невиконання відповідачем кредиторських зобов`язань перед первісним кредитором, 26.07.2024 ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті бозржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер.

На виконання вимог ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3 договору факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024, листом від 29.07.2024 ТОВ "Лінеура Україна" повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних ТОВ "Українські фінансові операції" із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем кредитора, підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджені директором ТОВ "Лінеура Україна".

У момент введення коду, зазначеного в пп. 6.1.16 Правил, клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписує кредитний договір. Кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним

підписом клієнта, якщо інший момент набуття чинності не передбачено умовами кредитного договору. На підписаний сторонами кредитний договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. Оригінал кредитного договору обов`язково має містити електронний підпис клієнта та кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу. 6.1.19. Товариство відправляє клієнту в Особистий кабінет та/або на електронну пошту, вказану клієнтом, інформаційне повідомлення про підтвердження укладення кредитного договору, в якому відображає інформацію, що вимагається відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», разом з яким направляє його примірник кредитного договору у формі електронного документу, що є підтвердженням отримання клієнтом свого примірника кредитного договору. У випадку відправлення кредитного договору в особистий кабінет, клієнт приймає та підтверджує, що дані особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення кредитного договору та які дають можливість клієнту переглядати укладений договір, завантажити на свій персональний комп`ютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати його у формі, щоунеможливлює зміну його змісту та підписав кредитний договір 05.12.2022 о 15:44:10 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором C118133, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем.

Відповідач, відповідно до умов кредитного договору, п. 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір та підписав кредитний договір 06.11.2023 об 06:56:26 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором В599, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем.

Кредитні кошти були перераховані відповідачу 06.11.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ "Приватбанк".

У зв`язку з порушеннями зобов`язань з боку відповідача заборгованість за кредитним договором станом 26.07.2024 загальна сума заборгованості відповідача за договором № 4117299 від 06.11.2023 склала 62 350,00 грн, з яких тіло кредиту 10 000,00 грн, заборгованість за процентами 52 350,00 грн (з урахуванням часткового погашення в сумі 50,00 грн 03.01.2024).

Відповідно до умов п. 1.3 договору № 4117299 строк кредиту 360 днів: з 06.11.2023 до 31.10.2024.

Станом на дату укладання договору факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024, строк дії договору № 4117299 від 06.11.2023 не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" у період з 26.07.2024 до 31.10.2024 (97 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 19 400,00 грн (10 000,00 грн х 2,00% = 200,00 грн х 97 календарних дні).

Зазначений розрахунок містить відомості про порядок нарахування заборгованості, дату та суми нарахування процентів, та є арифметично правильним.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач як новий кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами після укладення договору факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024, а також неправильно визначив розмір проценти за користування кредитними коштами з огляду на таке.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Також суд зазначає, щодо необгрунтованості посилання представника відповідача на положення ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" в редакції Закону України від 22.11.2023 N 3498-IX, що набрав чинності 24.12.2023, щодо максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1 %, оскільки в силу вимог п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 22.11.2023 N 3498-IX, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, однак строк дії договору № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023 сторонами не продовжувався, а був встановлений умовами договору - 360 днів.

Також суд дійшов висновку, що спірних відносин не підлягає застосуванню положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист та членів їх сімей», оскільки відповідач згідно з наданими ним до матеріалів справи копіями військового квитка та довідки від 14.08.2025 з військової частини НОМЕР_2 , перебуває на військовій службі за контрактом, у той час як відповідно до усталеної судової практики на відповідні пільги мають право лише мобілізовані позичальники (постанови Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14, від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19).

Крім того, суд зазначає про неможливість застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у справі № 132/1006/19 у постанові від 07.10.2020, оскільки зазначені висновки стосуються розміру нарахованих штрафних санкцій, а не процентів в межах строку кредитування.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Відповідач як позичальник був ознайомлений з умовами, на яких укладався договір № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023, в тому числі про загальну вартість кредиту у випадку невиконання позичальником умов договору для отримання зниженої процентної ставки в сумі 82 000,00 грн, з яких сума процентів за користування кредитом - 72 000,00 грн (додаток № 1 до договору).

Відповідач не звертався до суду позовними вимогами про визнання недійсним договору № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ "Українські фінансові операції" про стягнення з відповідача 81 750,00 грн заборгованості за договором № 4117299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.11.2023, з яких тіло кредиту 10 000,00 грн, заборгованість за процентами 71 750,00 грн, нарахованих за період з 06.11.2023 до 31.10.2024, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн суд дійшов наступного.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: "суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами".

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Українські фінансові операції" та адвокатом Дідух Є. О. укладено договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024. Також позивач надав акт приймання-передачі наданих послуг № 6332139 від 17.09.2023 до договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 та детальний опис робіт (наданих послуг), з яких вбачається, що адвокатом Дідух Є. О. надано послуги з підготовки та подачі позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача договором № 4117299 про надання споживчого кредиту від 06.11.2023. Вартість робіт становить 10 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд взяв до уваги, що розглядувана справа, має незначну складність, не викликала суспільного інтересу під час її розгляду, розгляд справи проводився за відсутності учасників справи, результат вирішення цієї справи не має вплинути на репутацію сторін, спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаку єдності. А отже, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн є значно завищеними, співмірний та розумний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає 4000,00 грн.

Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (юридична адреса: місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2) заборгованість за кредитним договором №4117299 від 06.11.2023 року, у розмірі 81 750,00 грн (вісімдесят одна тисяча сімсот п`ятдесятгривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (юридична адреса: місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривнi 40 копійок) та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вікторія МОСКАЛИК