Провадження №2/523/3745/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Аліної С.С.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко Ольги Володимирівни, до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за затримку виплати заробітної плати, про стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м.Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В., Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради в якому просить:

-Визнати протиправним та скасувати § 2 наказу генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» Покітко О.В. від 06.10.2023 р. № 2894/23-к «Про звільнення ОСОБА_2 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» згідно ст. 38 КЗпП України.

-Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» з 28.09.2023 р.

-Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.09.2023 р. по дату ухвалення рішення у цій справі.

-Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2023 р. по 27.10.2023 р.

-Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 03.02.2023 р. ОСОБА_1 , було призначено на посаду заступника головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ» ООР».

В травні 2023 р. ОСОБА_1 було переведено на посаду головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ» ООР» за строковим трудовим договором на 3 місяці. В серпні 2023 року позивачку переведено на постійне місце роботи на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ» ООР», тобто за безстроковим трудовим договором.

Позивачка вказує, що на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ» ООР» вона відповідально виконувала свої посадові обов`язки. Зауважень та скарг з боку керівництва КНП «ОРПКЦ» ООР» не було. До дисциплінарної відповідальності не притягалась.

З 11.09.2023 р. розпорядженням голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 08.09.2023 р. № 200/К-2023 на посаду генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» було призначено ОСОБА_3 .

З цього моменту (11.09.2023 р.) генеральним директором КНП «ОРПКЦ» ООР» ОСОБА_3 почалося продукування мобінгу (цькування), головною метою якого було примушування до звільнення за власним бажанням з посади. Після неодноразових усних відмов, висловлення небажання звільнятися за власним бажанням, тиск генерального директора КНП «ОРПКЦ» ООР» ОСОБА_3 ще більше посилювався та створювалась напружена, ворожа та образлива атмосфера, що виявлялось зокрема у погрозах, зневажливих зауваженнях, висміюванні, залякуванні та постійних твердженнях про те, що все одно мене буде звільнено рано чи пізно «за статтею». Іншими словами, з першого ж дня призначення на посаду генеральний директор КНП «ОРКПЦ» ООР», Відповідач- 1, ОСОБА_3 , протиправно вчиняла дії спрямовані на примушування Позивача до звільнення з посади головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ» ООР».

20.09.2023 р. (орієнтовний час 10:00) генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР» ОСОБА_3 було викликано ОСОБА_1 до свого кабінету. При цьому в кабінеті перебували заступник генерального директора з економічних питань ОСОБА_4 та заступник генерального директора з кадрових питань Оксана Лєкар. Генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР» ОСОБА_3 вкотре було здійснено заходи щодо примушування до звільнення з посади.

Внаслідок цього ОСОБА_1 стало зле, з метою найскорішого припинення спілкування з генеральним директором КНП «ОРКПЦ» ООР» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 написала заяву про звільнення за власним бажанням (без зазначення дати звільнення), залишала її в кабінеті генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» Покітко О.В. та залишила її кабінет.

Одразу після виходу з кабінету генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» ОСОБА_3 . ОСОБА_1 викликала швидку медичну допомогу, оскільки вже була не в змозі самостійно відновитись. По приїзду за адресою: м. Одеса, вул. Нежданової, 32, бригадою швидкої медичної допомоги було надано невідкладну медичну допомогу та госпіталізовано до закладу охорони здоров`я - комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради. Цього ж дня (20.09.2023 р.) було відкрито листок непрацездатності.

Під час перебування на лікуванні, ОСОБА_1 прийняла рішення після закінчення лікарняного відкликати заяву про звільнення за власним бажанням. Зважаючи на це, а також те, що заява про звільнення була написана за власним бажанням (без зазначення бажаної/узгодженої дати звільнення), враховуючи, що ще не минуло 14 днів з дня написання заяви про звільнення за власним бажанням та на посаду головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРПКЦ» ООР» не було прийнято нового працівника, написання заяви про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням було б таким, що повністю узгоджувалось з положеннями чинного законодавства та, головне, повністю відповідало інтересам КНП «ОРКПЦ» ООР» та інтересам ОСОБА_1 , як працівника.

22.09.2023 р. на банківську картку Позивача було зараховано грошові кошти від КНП «ОРКПЦ» ООР» у вигляді заробітної плати у сумі 47 961,44 грн.

26.09.2023 р. на поштову адресу Позивача від КНП «ОРКПЦ» ООР» надійшов лист від 21.09.2023 р. вих. № 1630 (цінним листом з ідентифікатором поштового відправлення - 290). Отримання зазначеного листа лише 26.09.2023 р. підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» за трекінгом поштового відправлення.

У вказаному листі від 21.09.2023 р. вих. № 1630 зазначено наступне, «У зв`язку зі звільнення Вас за власним бажанням 20 вересня 2023 року, повідомляємо про необхідність отримати трудову книжку у відділі кадрової роботи, цивільного захисту та військового обліку КНП «ОРКЦ» ООР».

Адреса відділу кадрової роботи, цивільного захисту та військового обліку м. Одеса, вул. Нежданової, 32 (3-й поверх). Режим роботи: щоденно з 8.00 по 16.45; субота та неділя - вихідні дні.

Ви можете надати письмову заяву про направлення трудової книжки поштою.

У письмовій заяві зазначте поштову адресу Нової пошти або Укрпошти на території України. Пересилати трудову книжку за кордон заборонено пункт 37 Правил надання послуг поштового зв язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 р. № 270.

Відповідно до наказу КНП «ОРКПЦ» ООР» від 20.09.2023 № 2665/23-к «Про звільнення ОСОБА_2 », копія якого була долучена до листа КНП «ОРКПЦ» ООР» від 21.09.2023 вих. № 1630 Звільнити ОСОБА_5 - головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби, 20.09.2023, за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.

Відділу бухгалтерської служби виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку строком 19 календарних днів, за період роботи з 03.02.2023 по 20.09.2023.

ОСОБА_1 передати бухгалтерську документацію КНП «ОРКЦП» ООР» заступнику головного бухгалтера ОСОБА_6 та за результатами оформити акт прийому-передачі.

Підстава: заява ОСОБА_2 .

Таким чином, видавши наказ про звільнення 20.09.2023 р. Відповідач-1, ОСОБА_3 , та Відповідач-2, КНП «ОРКПЦ» ООР», позбавили ОСОБА_1 права відкликати заяву про звільнення за власним бажанням та безпідставно звільнили з посади.

Звільнення з посади головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «ОРКПЦ» ООР» ОСОБА_1 вважає незаконним та безпідставним, вчиненим з порушенням норм чинного законодавства, моїх прав та інтересів як працівника, атому таким, що здійснено без належних правових підстав.

06.10.2023 р. на банківську картку Позивача було зараховано грошові кошти від КНП «ОРКПЦ» ООР» у вигляді заробітної плати у сумі 4 979,80 грн.

17.10.2023 р. на поштову адресу Позивача від КНП «ОРКПЦ» ООР» надійшов цінний лист (ідентифікатор поштового відправлення - 117). Отримання зазначеного листа лише 17.10.2023 р. підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» за трекінгом поштового відправлення.

У вказаному листі містилась копія наказу КНП «ОРКПЦ» ООР» від 06.10.2023 № 2894/23-к, в якому було зазначено наступне,

- Про скасування наказу про звільнення ОСОБА_7 зв`язку з листом непрацездатності з 20.09.2023 по 26.09.2023 № 8981413- -1. НАКАЗАНО: Скасувати наказ від 20.09.2023 № 2665/23-к «Про звільнення ОСОБА_8 » як такий, що не набрав чинності. Підстава: лист непрацездатностю № 8932759-1.

- Про звільнення ОСОБА_9 Згідно статті 38 КЗпП України ЗВІЛЬНИТИ: ОСОБА_1 - головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби, 27.09.2023, за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. Відділу бухгалтерської служби виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку строком 20 календарних днів, за період роботи з 03.02.2023 по 27.09.2023 та донарахувати середню заробітну плату за період з 28.09.2023 по 06.10.2023 строком за 9 календарних днів, згідно статті 117 КЗпП України. Генеральний директор (підпис) ОСОБА_10 ».

26.10.2023 р., 27.10.2023 р. на банківську картку ОСОБА_1 було зараховано грошові кошти від КНП «ОРКПЦ» ООР» у вигляді заробітної плати у сумі 3 971,74 грн. та у сумі 8 573,80 грн.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 23.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначене підготовче судове засідання на 12.02.2024 року.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 23.11.2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі. Витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради: -довідку про заробітну плату, отриману ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради; -довідку про надання розрахунку середньоденної заробітної плати на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі. Витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради: -оригінал заяви про звільнення за власним бажанням від 20.09.2023 року, що стала підставою для звільнення ОСОБА_11 .

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ленець Олега Васильовича про призначення почеркознавчої експертизи по цивільній справі.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 24.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2024 року.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 07.04.2025 року частково задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осадчого А.Ю. про витребування доказів по цивільній справі. Витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» 10 оригіналів документів, які містять зразки почерку Позивача, ОСОБА_1 .

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 07.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчого А.Ю., про призначення судово почеркознавчої експертизи по цивільній справі та призначено по цивільній справі судово почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: -чи виконаний рукописний текст заяви від 20.09.2021 року про звільнення і підпис в ній однією особою? -чи виконанні усі рукописні цифрові записи у заяві про звільнення ОСОБА_1 або іншою особою? - чи вносились у рукописний текст заяви від 20.09.2021 року про звільнення зміни, зокрема шляхом дописки фрагменту «20 вересня 2023 р.»? Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

У судове засідання з`явився представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Негара Р.В., та адвокат Осадчий А.Ю. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з наведених підстав.

У судове засідання з`явився представник відповідачів Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В., та Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради адвокат Тарановський Р.В. позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. До суду надійшов письмовий відзив від представника відповідачів, який міститься в матеріалах справи ( арк.сп.62-97). Представник відповідачів зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України).

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється за трудовим договором з особливостями визначеними статтею 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Одеської обласної ради від 03.06.2022 №431-VIII, КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» є неприбутковим та лікарняним закладом охорони здоров`я унітарним комунальним некомерційним підприємством а також об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада в межах повноважень, визначених законодавством України.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. У статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX (надалі-Закон №2136-ІХ) вказано, що Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що генеральним директором КНП «ОРПКЦ» ООР» Покітко О.В. відносно неї здійснювався мобінг (цькування), головною метою якого було примушування до її звільнення за власним бажанням з посади. Нібито у присутності працівників, генеральний директор ОСОБА_3 висловлювала погрози, зневажливі зауваження, висміювання, залякування Позивачки.

Але зазначені відомості не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Після отримання позовної заяви, Уповноваженим з антикорупційної діяльності КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» було ініційовано перевірку викладених у позовній заяві фактів неналежної поведінки посадових осіб КНП «ОРПКЦ» ООР», в ході перевірки була опитана заступник генерального директора з кадрових питань ОСОБА_12 , яка у своєму поясненні надала свідчення про те, що під час спілкування в кабінеті генерального директора ніяких погроз, зневажливих зауважень, залякувань та іншого, з боку генерального директора ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 , вона не чула.

Крім того, на підтвердження фактів погроз, зневажливих зауважень, залякувань та іншого, позивачем не надано жодних належних доказів.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, факти, викладені у позовній заяві, нібито не етичної поведінки генерального директора в ході перевірки, не знайшли свого підтвердження.

Щодо звільнення за власним бажанням Як вже вище зазначалось, ніхто не примушував та не вимагав від ОСОБА_1 звільнятися.

Проте, 20.09.2023 ОСОБА_1 була написана заява про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , від 20.09.2023 в якій зазначено «Прошу звільнити мене за власним бажанням 20 вересня 2023 року» Наказом від 20.09.2023 р. № 2665/23-к «Про звільнення ОСОБА_2 », ОСОБА_1 головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби звільнено з 20 вересня 2023, за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

У зв`язку з листом непрацездатності з 20.09.2023 по 26.09.2023 №8981413- було скасовано наказ від 20.09.2023 №2665/23-к «Про звільнення ОСОБА_2 » як такий, що не набрав чинності.

За весь період ОСОБА_1 не було написано жодної заяви про відкликання звільнення за власним бажанням. 06.10.2023 Наказом №2894/23-к §2 «Про звільнення Інни НОВОСАД», ОСОБА_1 головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби звільнено з 27.09.2023, за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

КНП «ОРПКЦ» ООР» відноситься до об`єкту критичної інфраструктури та є невід`ємною частиною охорони здоров`я під час військового стану.

Посада головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби є важливою частиною в роботі КНП «ОРКПЦ» ООР», яка організовує роботу з ведення бухгалтерського обліку та забезпечує виконання завдань покладених на відділ бухгалтерської служби з додержанням єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, здійснює керівництво діяльності бухгалтерії забезпечує раціональний та ефективний розподіл посадових обов`язків між її працівниками з урахуванням вимог щодо забезпечення захисту інформації та запобігання зловживанням під час ведення бухгалтерського обліку, погоджує документи пов`язані з витрачанням фонду заробітної плати, встановленням посадових окладів і надбавок працівникам.

Здійснює контроль за цільовим та ефективним використанням фінансових, матеріальних, інформаційних та трудових ресурсів, складає звітності та дає доручення, завдання та вказівки працівникам бухгалтерії, направляє запити з питань, що стосуються бухгалтерського обліку, фінансово-господарської діяльності та звітності, контролює їх виконання. Отже для безперебійного забезпечення бухгалтерської роботи КНП «ОРКПЦ» ООР» посада головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби є вкрай важливою, тому 21.09.2023 відповідно до наказу №2678/23-к на посаду головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби було назначено ОСОБА_13 .

У зв`язку з вищевикладеним позовні вимоги щодо поновлення Позивача на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради з 28.09.2023 року є таким, що не може бути задоволений у зв`язку із зайняттям даної посади.

Щодо позовної вимоги з приводу стягнення з Відповідача на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди представник зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_1 для підтвердження своєї правової позиції наводить постанову колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.04.2023 року по справі №369/3071/19, однак дане рішення взагалі не відповідає обставинами, які є предметом справи №523/20831/23.

В постанові від 27.04.2023 року по справі №369/3071/19 зазначено, що «Відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя відповідно до його професії та спеціальності чим завдав моральну шкоду, яка виразилася в психологічному дискомфорті, прикладенні додаткових зусиль для організації життя. Незаконні дії відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки його фактично звільнили через принципову позицію як спеціаліста та начальника підрозділу відповідача.

На момент звільнення у нього на утриманні знаходилась дружина з інвалідністю другої групи, яка потребує постійного догляду та лікування.

Матеріальний стан його та його сім`ї у зв`язку із звільненням різко погіршився. Його звільнили з роботи, але не надали трудової книжки, тому він не зміг не тільки влаштуватися на роботу, а навіть стати на облік як безробітний для отримання допомоги.

Внаслідок незаконних дій відповідача з лютого 2019 року вони з дружиною змушені виживати на пенсію, яку призначили дружині, як особі з інвалідністю другої групи після перенесеної операції у 2018 році. Враховуючи викладене, нанесену йому відповідачем моральну шкоду він оцінює у розмірі 100 000,00 грн. Задовольняючи частково позов в частині вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суди з дотриманням вимог ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановили, що порушення трудових прав ОСОБА_3 призвело до моральних страждань. При визначенні розміру моральної шкоди, суди попередніх інстанцій врахували подані сторонами докази, ступінь моральних страждань та переживань, та встановили розмір відшкодування, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, що на думку Верховного Суду узгоджується із положенням статті 237-1 КЗпП України.

Аналізуючи дане рішення Відповідач звертає увагу, що жодних доказів, які б свідчили про понесенні Позивачем душевні страждання або переживання не надано.

Більше того, на сьогодні не існує методів розрахунку розмірів відшкодування моральної шкоди, не визначено на законодавчому рівні формули розрахунку та вказано жодної моделі розрахунку моральної шкоди.

В постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. В іншій постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц Верховний Суд зазначив, що компенсація за завдану моральну шкоду не поглинається самим фактом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Аргументація моральної шкоди та формування доказової бази лягає на працівника, який повинен у суді довести усіма наявними та належними доказами заподіяння йому моральної шкоди.

Доказами можуть слугувати будь-які дані, які зможуть показати взаємозв`язок між звільненням та підтвердженням факту страждань і зміни звичного способу життя.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не повинен брати до уваги докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, вважаємо, що звільнення позивача відбулося без порушення його трудових прав.

При звільненні ОСОБА_1 був дотриманий порядок, встановлений трудовим законодавством, правових підстав для поновлення позивача на посаді немає, адже поновлення може бути застосовано у випадку незаконного звільнення працівника, що не було доведено позивачем достатніми доказами, тому підстав для задоволення позову в частині вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, не має.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від основних вимог в силу ст.235 КЗпП України пов`язаних з поновленням на роботі, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.232 Кодексу законів про працю України передбачено, що безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко Ольги Володимирівни, до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за затримку виплати заробітної плати, про стягнення моральної шкоди є не обґрунтованими, є не доказаними, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з серпня 2023 року працювала на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради, за безстроковим трудовим договором.

20.09.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В. « про звільнення за власним бажанням 20 вересня 2023 року». ОСОБА_1 зобов`язується передати до 16 годин 20.09.2023 року всю бухгалтерську документацію заступнику головного бухгалтера ОСОБА_14 ( т.1,арк.сп.116).

Відповідно до наказу за № 2665/23-к від 20.09.2023 року Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В. позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби 20.09.2023 року, за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Відповідно до п.2. наказу відділу бухгалтерської служби наказано виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку строком 19 календарних днів за період роботи з 03.02.2023 року по 20.09.2023 рік.

Відповідно до п.3 наказу ОСОБА_1 наказано передати бухгалтерську документацію КНП «ОРКПЦ» ООР» заступнику головного бухгалтера ОСОБА_6 за результатами оформити акт-прийому передачі. (т.1 арк.сп.27).

Копія наказу була направлена позивачці, відповідно до трекінгу Укрпошти відправлення/вручення рекомендоване повідомлене ф.119:034 та вручено особисто 26.09.2023 року о 15г.45хв. (т.1, арк.сп.29).

Відповідно до Листа Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради №1630 від 21.09.2023 року позивачці ОСОБА_1 повідомлено про звільнення та роз`яснено порядок отримання трудової книжки (т.1 арк.сп.26).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатна, відповідно до витягу з електронного реєстру листків непрацездатності за №7114 3319 5016 2141 від 14.10.2025р., період непрацездатності позивачки ОСОБА_1 з 20.09.2023 року по 26.09.2023 року (т.2 арк.сп.36).

Наказом за № 2894/23-к від 06.10.2023 року Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В.:

Відповідно до § 1 « Про скасування наказу про звільнення ОСОБА_15 » у зв`язку з листом непрацездатності з 20.09.2023 по 26.09.2023 №8981413- -1, було скасовано наказ від 20.09.2023 року за № 2665/23-к « Про звільнення ОСОБА_1 » як такий, що не набрав чинності. Підстава: лист непрацездатності № 8932759-1.

Відповідно до § 2 « Про звільнення Новосад І» згідно ст.38 КЗпП України. Відповідно до п.1 звільнити ОСОБА_1 - головного бухгалтера відділу бухгалтерської служби,27.09.2023, за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України . Відповідно до п.2 Відділу бухгалтерської служби виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку строком 20 календарних днів, за період роботи з 03.02.2023 року по 27.09.2023 року та до нарахувати середню заробітну плату за період з 28.09.2023 року по 06.10.2023 рік строком за 9 календарних дня, згідно ст.117 КЗпП України ( т.1,арк.сп.31).

Відповідно до Листа Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради №1789 від 06.10.2023 на адресу ОСОБА_1 надіслано копію наказу «Про скасування наказу про звільнення», «Про звільнення» від 06.10.2023 від 2894/23к. (т.1 а.с.30).

Із позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 17.10.2023 року отримала копію Наказу за № 2894/23-к від 06.10.2023 року Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В., відповідно до трекінгу Укрпошти відправлення/вручення рекомендоване повідомлене ф.119:298 та вручено особисто 17.10.2023 року о 16 годині 22 хвилини (т.1, арк.сп.33), до що не заперечувалася сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до п.2 наказу № 2894/23-к від 06.10.2023 року відповідачем проведено виплати позивачці ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку строком 20 календарних днів, за період роботи з 03.02.2023 року по 27.09.2023 року, виплату та до нарахування середньої заробітної плати за період з 28.09.2023 року по 06.10.2023 рік строком за 9 календарних дня, згідно ст.117 КЗпП України ( т.1,арк.сп.31). На підтвердження зарахування заробітної плати в матеріалах справи міститься копії Скріншотів екрану, відповідно до яких позивачці ОСОБА_1 з боку відповідача проведено виплати: 22.09.2023 року - зарахована заробітна плата від КНП ОРКПЦ ООР в розмірі 47 961,44 гривень; 06.10.2023 року 4979,80 гривень; 27.10.2023 року 8573,80 гривень; 26.10.2023 року - 3971,74 гривень (т.1, арк.сп.36-39).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27.02.2024р. задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко О.В., до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за затримку виплати заробітної плати. Витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради оригінал заяви ОСОБА_1 « Про звільнення за власним бажанням від 20.09.2023 року», що стала підставою для звільнення ОСОБА_1 (т.1, арк.сп.109).

На виконання ухвали суду від 27.02.2024 року Комунальним некомерційним підприємством «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради 07.03.2024 року надано оригінал заяви ОСОБА_1 від 20.09.2023р. « Про звільнення за власними бажанням » (т.1, арк.сп.115-116).

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 07.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осадчого А.Ю., про призначення судово почеркознавчої експертизи по цивільній справі.

29.09.2025р. до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осадчого А.Ю. надійшла заява про залишення клопотання позивачки ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи - без розгляду. (т.2, арк.спр.20).

Відповідно дост. 43 Конституції Україникожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно дост. 2 КЗпП Українипрацівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбаченостаттею 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 12 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Отже,ст. 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин.

При цьому, за змістомст. 38 КЗпП України право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує обов`язку роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави та сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини.

Аналогічний висновок викладно Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 року у справі №359/2642/16-ц.

Так, згідно матеріалів даної справи позивачка подала заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 20 вересня 2023 року, що, згідно викладених вище правових норм, покладало на роботодавця, обов`язок звільнити працівника у визначений ним у заяві строк, а саме 20 вересня 2023 року, а відтак, роботодавцем було правомірно проведено звільнення позивачки на підставі її особистої заяви, про що було видано відповідний розпорядчий документ наказ № 2894/23-к від 06.10.2023 року, з яким позивачка ознайомилася та отримала 17.10.2023 року.

Вказані обставини свідчать про відсутність порушень з боку Відповідача щодо здійснення процедури звільнення позивачки на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки таке звільнення відбулось на підставі особисто поданої заяви позивачки та у визначений самою позивачкою строк, а відтак між позивачкою та Відповідачем було досягнуто згоди щодо звільнення позивачки та саме з визначеної нею дати.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів подання (звернення) позивачкою ОСОБА_1 заяви про відкликання заяви про звільнення з 20.09.2023 року по теперішній час.

Доводи позивачки про те, що Відповідач змусив її написати заяву про звільнення, створивши для неї не прийнятні, не справедливі, протиправні умови праці та умови звільнення, які прямо суперечили її інтересам також не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2ст. 13 ЦПК Українизбирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, оцінивши належність, допустимість і достовірність доказів, наданих сторонами, а також їх достатність і взаємний зв`язок між собою, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту того, що заява про звільнення була написана нею під примусом зі сторони Відповідача.

В постанові Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі №560/898/16-ц зроблено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Стосовно доводів позивачки щодо порушення Відповідачем процедури її звільнення, що на її думку послугувало підставою для написання заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, суд зазначає, що такі доводи не заслуговують на увагу, так як предметом позовних вимог у даному випадку є також поновлення на роботі позивача, звільнення якого відбулось на підставі ст. 38 КЗпП України, а не на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника, у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), у зв`язку з чим будь-які обставини звільнення позивачки не впливають на правомірність її звільнення, саме за ст. 38 КЗпП України, оскільки порядки звільнення за вказаними статтями є відмінними, кожен з яких пов`язаний з проходженням певних організаційних процедур в процесі звільнення та ніяк не кореспондуються один з одним.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 18 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Таким чином, суд зазначає, що судом на підставі наданих сторонами доказів було перевірено підстави проведення звільнення позивачки ОСОБА_1 та відповідність здійснення процедури звільнення вимогам законодавства, та встановлено відсутність порушень з боку Відповідача у процедурі звільнення позивачки ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки таке звільнення відбулось на підставі особисто поданої нею заяви, та у визначений самою позивачкою строк, а відтак відповідало її волевиявленню, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправним та незаконним наказу про звільнення позивачки та її поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що така вимога також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від позовних вимог про визнання протиправним та незаконним наказу про звільнення позивачки та її поновлення на роботі.

При таких обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко Ольги Володимирівни, до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за затримку виплати заробітної плати, про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати належить компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 258-259, 263, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради Покітко Ольги Володимирівни, до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за затримку виплати заробітної плати, про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.11.2025р.

Суддя: Аліна С.С.