Справа № 199/8171/25
(2/199/4231/25)
РІШЕННЯ

іменем України

17.12.2025

м. Дніпро

справа №199/8171/25

провадження №2/199/4231/25

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Костючик В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, про встановлення факту, який має юридичне значення, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

за участі учасників справи:

представника позивача - адвоката Шило Т.В.

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, про встановлення факту, який має юридичне значення, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане домоволодіння було побудоване в 1979 році і складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., сарая - Б, вбиральні. В 1985 році була побудована літня кухня літ.- Г.

Будинок був побудований на земельній ділянці, виділеній відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся від 18.09.1974 № 1023/3, площею 446 кв.м.

05.07.1979 згідно замовлення ОСОБА_3 , Дніпропетровським міським бюро технічної інвентаризації була проведена первинна інвентаризація і оформлено технічний паспорт. Державна реєстрація права власності на домоволодіння проведена не була.

Заповіту складено не було.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом міг би стати батько позивачки ОСОБА_4 , але він помер ще до смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 529 та ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року стала позивачка.

На день смерті бабусі позивачці було 17 років і вона проживала з бабусею однією сім`єю в належному їй будинку. Мати ОСОБА_5 та молодша сестра ОСОБА_2 проживали окремо за іншою адресою. У матері була інша сім`я. Позивачка проживала і продовжує проживати в спадковому будинку до теперішнього часу, прийнявши у володіння житловий будинок, предмети домашньої обстановки, особисті речі (золоті прикраси) та інше майно. Але, так, як право власності на нього не було зареєстровано в Державному реєстрі, вона не могла зареєструватися за даною адресою після отримання паспорта, коли їй виповнилося 16 років.

Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради № 14/5-7986 від 13.06.2024 інформація щодо реєстрації осіб за даною адресою відсутня. Будинкова книга не збереглася З цих причин, постановою від 10.04.2025 приватного нотаріуса ДМНО Насобіної Т.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ніхто заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подавав. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була відкрита тільки 30.05.2024 приватним нотаріусом ДМНО Насобіною Т.В. за заявою позивачки, так як вона має намір узаконити своє спадкове право.

Виходячи з викладеного, позивач вважає, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, але в зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання, змушена просити суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 .

Окрім встановлення факту прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 позивачка змушена звернутися до суду з позовною вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, так як будинок не був введений в експлуатацію і право власності в 1979 році, коли був побудований будинок, не було зареєстровано у відповідних органах, що позбавило нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину навіть після встановлення факту її прийняття.

Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. По справі призначено підготовче судове засідання. У приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Тетяни Володимирівни витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи №40/2024 заведеної після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради витребувано належним чином засвідчену копію інвентаризаційної справи №28815 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.06.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 16.06.2025 у зв`язку з невірним зазначенням прізвища померлої ОСОБА_3 .

Ухвалою суду 16.07.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилась, її представник адвокат Шило Т.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та надала суду аналогічні пояснення, які викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Під час судового засідання 21.10.2025 відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечувала і суду пояснила, що вони з позивачем є рідні сестри. Вони разом з батьками проживали у домоволодінні бабусі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 батько, ОСОБА_4 , помер в 1991 році. Після смерті батька через декілька років мати вийшла заміж за іншого чоловіка і вони переїхали проживати до нього за іншою адресою. Її старша сестра ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) залишилась проживати з бабусею. Коли сестрі було 17 років, в квітні 1999 року, бабуся померла. Після смерті бабусі ОСОБА_8 продовжувала проживати в будинку і прийняла спадщину. Ніхто проти цього не заперечував.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Т.В. в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт проживання позивачки ОСОБА_10 з народження в будинку АДРЕСА_1 разом з бабусею ОСОБА_3 та прийняття нею спадкового майна, вивчивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , актовий запис №742, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння було побудоване в 1979 році і складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 75,1 кв.м. житловою площею 50,1 кв.м., сарая - Б, вбиральні. В 1985 році була побудована літня кухня літ. - Г.

Будинок був побудований на земельній ділянці, виділеній відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся від 18.09.1974 № 1023/3, площею 446 кв.м.

05.07.1979 згідно замовлення ОСОБА_11 (довідка Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 16.05.2024 щодо ідентичності імен знаходиться в матеріалах справи) Дніпропетровським міським бюро технічної інвентаризації була проведена первинна інвентаризація. Було складено технічний паспорт, копія якого долучена до матеріалів справи. Також до матеріалів справи долучено копію листа КП «ДМБТІ» №8269 від 15.07.2024, яким підтверджено проведення технічної інвентаризації та вказано, що право власності на дане домоволодіння не зареєстровано.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом міг би стати її син, батько позивачки - ОСОБА_4 , але він помер ще до смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 /, що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_4 , свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу ОСОБА_3 .

На день смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_1 було 17 років і вона проживала разом з бабусею однією сім`єю в належному ОСОБА_3 будинку.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Насобіної Т.В. від 10.04.2025 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі гр. ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , не було зареєстровано за померлою ОСОБА_3 , остання не набула права на зазначене нерухоме майно.

Суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення відповідно до переліку визначеного ч. 1 ст.315 ЦПК України.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що кореспондується з відповідним роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

В той же час, у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

З даного факту, який має юридичне значення, випливає спір про право, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.п. 1, 10 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

В статті 41 Конституції України закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця,а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР внуки спадкодавця є спадкоємцями першої черги по закону, якщо до часу відкриття спадщини немає в живих того з батьків, який був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалась в 1979 році Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966.

Право власності на дане домоволодіння, відповідно до вказаної Інструкції, зареєстровано не було, будинок не був введений в експлуатацію.

Водночас, виникнення права власності на нерухоме майно з моменту його реєстрації в Державному реєстрі встановлюється тільки з 01.01.2004, з дня набрання чинності Цивільного кодексу України, в редакції 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (01.07.2024).

Також, вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

До 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 з наступними змінами, будівлі, збудовані до 5 серпня 1992 року не є самочинним будівництвом.

Відповідно до п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом від 24.06.2011 №91 з наступними змінами, «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Пункт 3.1 розділу III в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №304(z1132-12) від 13.06.2012 та наказу від 19.03.2013 року № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.01.2021 по справі №1540/3952/18 прийшов до наступних висновків: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 у справі №623/214/17.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Відповідно до технічного паспорта від 02 серпня 2024 року (реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:7899-1938-0340-8612) технічні характеристики житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , відповідають технічним характеристикам житлового будинку, які зазначені в технічному паспорті, виданому Міжміським бюро технічної інвентаризації, виготовленим 05 грудня 1979 року.

За заявою позивача 07.02.2025 була проведена будівельно-технічна експертиза (Висновок експерта № 198/25).

Відповідно до Висновку експерта № 198/25 будівлі та споруди домоволодіння по АДРЕСА_1 на момент дослідження відповідають чинним будівельним нормам і правилам.

Встановлення часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України в редакції 2003 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редації 2023 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Цивільним Кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18).

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Установивши, що право позивача ОСОБА_1 на отримання у власність спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 оспорюється ОСОБА_3, а також втрачено оригінали правовстановлючих документів на спадкове майно, суди дійшли обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України, а ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі".

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Таким чином, суд вважає що є всі правові підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке було побудоване в 1979 році і складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., сарая - Б, вбиральні та літньої кухні літ.- Г, у порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_3 .

У зв`язку з вищевикладеним, позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, про встановлення факту, який має юридичне значення, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді вступу у володіння спадковим майном житловим будинком АДРЕСА_1 , особистих речей у вигляді золотих прикрас (сережок та ланцюжка).

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на спадкове майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., сарая - Б, вбиральні - В, літньої кухні літ.- Г (реєстраційний номер в Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:7899-1938-0340-8612).

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, місце знаходження шосе Донецьке,7, м. Дніпро, 49080.

Суддя О.Б. Подорець