Справа №949/2112/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», через свого представника Дашка Володимира Миколайовича (довіреність №4364-К-Н-О від 14 липня 2025 року) звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.08.2021 у розмірі 171085,19 грн., що складається із: - 135773,38 грн. - заборгованість за тілом кредита, - 35311,81 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 серпня 2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. Того ж дня, відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови:

1. тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювальна кредитна лінія до 50000 грн. (п. 1.2 Договору) в процесі користування ліміт було збільшено до 150000 грн.;

2. тип кредитної карти: Картка "Універсальна";

3. строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2 Договору);

4. процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п. 1.3 Договору);

5. кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4 Договору);

6. розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4 Договору);

7. проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60,00% (п. 1.5 та п. 2.1.1.2.12 Договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України".

На підставі укладеного Договору, відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 09/25, тип - Універсальна, згодом було отримано кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 03/26, тип - Універсальна та кредитну картку номер - НОМЕР_3 , трок дії - 01/27, тип - Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості.

Станом на 26 серпня 2025 року заборгованість відповідача у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором становить 171085,19 грн., яка складається з наступного: 135773,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 35311,81 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач ОСОБА_1 скористалася наданим їй правом та подала до суду відзив на позовну заяву, де просила у задоволенні позовних вимог відмовити, так як такі є недоведеними.

При цьому зазначає, що інформація з заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 серпня 2021 року не стосується умов конкретного кредитного договору, а має загальні умови надання послуг з кредитування. До того ж, у даній Заяві не узгоджено та не зазначено, яку саме картку було їй видано та які з наведених в Заяві умов застосовуються саме до неї. Також використання у Заяві Тарифів Банку є можливим лише за умови, що в Заяві позначено про те, яку конкретно картку вона отримала, як позичальник. За відсутності таких даних втрачається зв`язок між Тарифами Банку та умовами кредитування, які були обрані позичальником.

Разом з тим, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження обставин отримання нею вказаних позивачем кредитних карток.

Зауважує, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить таких основоположних умов, виходячи з яких можна було встановити факт укладення кредитного договору №б/н від 03 серпня 2021 року та його суттєві умови, зокрема встановити, яка відсоткова ставка мала б відповідати правовідносинам сторін, який строк кредитування, який кредитний ліміт встановлено їй, як позичальнику, тощо. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки його складено безпосередньо позивачем, при цьому належних доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи теж не містять.

Крім того, щодо наданого позивачем паспорту споживчого кредиту, то вважає, що факт підписання нею паспорту споживчого кредиту не може безумовно свідчити, що між нею та позивачем погоджені істотні умови договору за Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Тому, за таких обставин, Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, а паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частиною кредитного договору і ознайомлення та підписання паспорту кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Враховуючи наведене у відзиві, відповідачка зазначає, що позивачем не доведено належним чином, що 03 серпня 2021 року між нею та позивачем укладено кредитний договір б/н на умовах, про які у позовній заяві зазначає позивач.

У свою чергу, представником позивача Кіріченко І.Г. (довіреність №5394-К-Н-О від 05 вересня 2025 року) подано відповідь на відзив, в якому, посилаючись на ряд норм законодавства, зазначає, що між сторонами були здійснені всі необхідні дії на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір банківського рахунку відповідачу було відкрито картковий рахунок - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка № НОМЕР_1 яку отримала відповідач та мобільний телефон який вказала відповідач в Заяві.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування.

Таким чином Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль.

Відзначає, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 4 роки, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала.

На підставі укладеного Договору відповідач отримала платіжний інструмент кредитну картку номер НОМЕР_1 строк дії -09/25 тип - Універсальна, згодом було отримано кредитну картку номер НОМЕР_2 строк дії - 03/26 тип - Універсальна та кредитну картку номер НОМЕР_3 строк дії - 01/27 тип Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку, що додається до позовної заяви.

Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, зокрема, розмір кредитного ліміту, розмір процентної ставки, порядок повернення кредиту, тощо.

Тому, твердження відповідача про зворотнє є оманливим та спростовується наданими Банком доказами.

Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Представник позивача зауважує, що до суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З наданого суду розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі "Сума погашення за наданим кредитом").

До того ж, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Таким чином, представник позивача просить позовні вимоги банку задоволити.

У судове засідання представник позивача не з`явився. При цьому, на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача Бурець Н.С. (довіреність №8772-К-О від 16 серпня 2023 року), про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Необхідні докази наявні у матеріалах справи.

До початку розгляду справи через систему "Електронний суд" від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не підтримує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 серпня 2021 року між Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладений Договір про надання банківських послуг шляхом підписання Паспорту споживчого кредиту та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту: відновлювальна кредитна лінія до 50000 грн, який у подальшому було збільшено до 150000 грн., на строк 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка, відсотків річних: 42,0%, тип кредитної картки : картка "Універсальна".

Як зазначає позивач та не спростовувала відповідач, остання після отримання карток за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувався картками, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що підтверджується випискою за договором.

Так, з виписки за договором № б/н за період з 01 серпня 2021 року по 26 серпня 2025 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 за кредитними картками номер НОМЕР_1 , 818853, НОМЕР_3 користувалася кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної картки, здійснювала платежі, поповнювала картку.

За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за договором № б/н від 03 серпня 2021 року, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 26 серпня 2025 року становить 171085,19 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 135773,38 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 35311,81 грн.

Вказані обставини відповідач оспорювала у поданому відзиві на позовну заяву, втім доказів на спростування зазначеного не надала.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до положень ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Всупереч умовам укладеного між сторонами кредитного договору та наведеним нормам закону відповідач порушила строки погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором.

Таким чином у підписаному відповідачем кредитному договорі чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, строк повернення кредиту, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергу, відповідач не надала жодних доказів на спростування поданого банком розрахунку заборгованості, в тому числі і таких, що підтверджували б сплату заборгованості в повному обсязі чи відсутність такої.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача та які не спростовані відповідачем, доказів належного виконання ним кредитного договору щодо повернення отриманих кредитних коштів суду не подав, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення "Проніна проти України", №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006).

Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Згідно платіжної інструкції №BOJ64В4D6F від 04 вересня 2025 року, позивачем при зверненні до суду сплачено 2422,40 грн. судового збору, які слід стягнути з відповідача.

На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 203, 205, 207, 526, 611, 626, 628, 629, 634, 639, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 серпня 2021 року у розмірі 171085,19 грн. (сто сімдесят одна тисяча вісімдесят п`ять гривень дев`ятнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. (двітисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.