28.11.2025 Справа № 363/107/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судового засідання Галай О.О., прокурора Кривошеї С.В., представника відповідача адвоката Савенецької-Фурс Т.В., представника третьої особи адвоката Зубчук О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до Димерської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,-

УСТАНОВИВ:

Керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації Київської області звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із даним позовом в якому після зміни предмету позову просить: 1) усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним рішення 24 сесії 7 скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21.12.2018 року № 256-24-VIІ в частині затвердження проекту землеустрою та надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер :21:047:6007, 2) усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52226103 від 14.05.2020 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер :21:047:6007, 3) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих за ОСОБА_1 , та стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням 24 сесії 7 скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21.12.2018 року № 256-24-VIІ затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :21:047:6007, площею 0,2000 га на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області (в межах населеного пункту) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення реєстратором Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Одрихівським О.Т. здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:047:6007 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52226103 від 14.05.2020 року) Однак, окружною прокуратурою встановлено, що вищезазначене рішення Ясногородської сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд прийняте з порушенням вимог законодавства, оскільки спірна ділянка відноситься до категорій земель лісогосподарського призначення державної власності, які використовуються для ведення лісового господарства. З листа ДП «Димерське лісове господарство» від 01.11.2021 року №01-952 вбачається, що спірна земельна ділянка частково накладається на територію кварталу 60 виділу 8 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп». Філії ДП «Ліси України», в тому числі і філію «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» створено Наказом ДП «Ліси України» від 14.12.2020 року №18. Наказом ДП «Ліси України» від 05.01.2023 року №217 за філією «Димерське лісове господарство» закріплено майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 05.01.2023 року №48 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Димерське лісове господарство». Право постійного користування ДП «Ліси України» (як правонаступника ДП «Димерське лісове господарство») землями лісогосподарського призначення кварталу № 60 Ясногородського лісництва, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проєктом організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Київського лісового господарства за 2015 рік, який затверджений Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства планшетом № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 2014 рік. Отже, в силу положень ст. ст. 19, 55, 84 Земельного кодексу України та п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Крім того, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 14.02.2019 року № 94 з долученими картографічними матеріалами, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 накладається на виділ № 7,8 кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року. Ясногородською сільською радою спірна земельна ділянка відведена відповідачу всупереч вимогам ст. 20, 56, 84, 116, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України ст. 5,7,57 Лісового кодексу України. Зазначає, що зайняття земельних ділянок шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не пов`язаним із позбавленням власника його володіння цим майном. Тому ефективним способом захисту порушеного права у цих правовідносинах є заявлення негаторного позову у складі позовних вимог якого має бути вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Ухвалою Вишгородського району Київської області від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

01.10.2024 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає, що у поданій до суду позовній заяві керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області не обґрунтував правові підстави звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави. Також на момент передачі спірної земельної ділянки у його власність, ця земельна ділянка перебувала в запасі земель Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та не відносилась до категорії земель лісового господарства, тому не потребувала процедури вилучення земельних ділянок та зміну їх цільового призначення з погодженням з КМУ. Доказами, які свідчать, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель «землі житлової та громадської забудови» та має вид використання для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є: інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, витяг з публічної карти Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, копією викопіювання з генерального плану села Ясногородка, копією довідки № 34/03-20 від 18.09.2024 року Димерської селищної ради. Вважає, що докази надані відповідачем спростовують позицію прокуратури, що на момент винесення рішення 24 сесії 7 скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21.12.2018 року № 256-24-VIІ спірна земельна ділянка мала статус земель лісогосподарського призначення. Адже відповідно до генерального плану с. Ясногородка дана земельна ділянка знаходиться в межах села Ясногородки, перебувала відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗК України у запасі та на момент винесення зазначеного рішення мала статус для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач вважає, що із наявних у справі матеріалів неможливо достовірно встановити факт накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 на землі, що нібито перебувають у користуванні третьої особи. З доданих до позовної заяви доказів неможливо встановити, що спірна земельна ділянка на момент видачі оскаржуваного рішення, перебувала в межах земель , наданих в постійне користування державному підприємству. Крім того, зазначає, що в даному випадку, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстровано за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного рішення до Державного реєстру прав. Тож позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом на підставі норм ст. 391 ЦК України обрав невірний спосіб захисту порушеного права. Також за порушення його прав позивач дізнався ще в жовтні 2020 року, що свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

03.12.2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 03.12.2024 року) від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що доводи відповідача спростовуються аргументами викладеними у позовній заяві та долученими доказами. Зокрема факт розташування спірних земельних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення державної власності підтверджується доказами долученими до позовної заяви, в тому числі і матеріалами лісовпорядкування 2014 року, які затверджені належним чином, як це передбачено ст. 48 Лісового кодексу України, що підтверджується протоколом другої лісовпорядної наради з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Київської області, складеного за матеріалами лісовпорядкування 2014-2015 років, який затверджений начальником Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та листом Міністерства екології та природних ресурсів України адресованим Київському обласному та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства № 5/4.1-15/8289-19 від 26.07.2019 щодо погодження проектів організації та розвитку лісового господарства. Виконуючим обов`язки начальника Управління Держземагентства у Вишгородському районі, начальником лісовпорядної партії ВО «Укрдержліспроект» та головним лісничим ДП «Димерське лісове господарство» підписано акт узгодження загальної площі земель лісового фонду ДП «Димерське лісове господарство» по Вишгородському району Київської області, що знову ж таки підтверджує перебування земель лісогосподарського призначення у постійному користуванні ДП «Димерське лісове господарство» в тих межах, що відображені в матеріалах лісовпорядкування 2014 року. Оскільки, спірна земельна ділянка відносяться до земель державної власності, рішення Ясногородської сільської ради від 21.12.2018 № 256-24-VII про передачу ї у приватну власність прийняте з перевищенням наданих законом повноважень та всупереч п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України. Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002, було передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Також, ч.2 ст.83 Земельного кодексу України 2001 року встановлювалось, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Верховний Суд у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказував, що принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях Земельного кодексу України 2001 року, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у Земельному кодексі України. Із зазначеного вбачається, що зафіксований в Земельному кодексі України 2001 року пріоритет належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді не виключає наявність у населеному пункті також земель державної та приватної форм власності, незалежно від вказаного пріоритету. При цьому відповідачем не враховано, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій (ч.1 ст.173 Земельного кодексу України). Тобто зміна межі населеного пункту сама по собі не змінює власника та цільове призначення земельної ділянки, яка включається до складу населеного пункту, так само як і генеральний план населеного пункту не змінює власників та цільове призначення земель. На момент прийняття рішення Ясногородської сільської ради від 21.12.2018 № 256 24-VII вилучення лісів для нелісогосподарських потреб відповідно до п. 5 ст. 27 Лісового кодексу України та ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України належало до повноважень Кабінету Міністрів України, а не Ясногородської сільської ради. Також відповідач у силу зовнішніх, об`єктивних даних мав бачити, що на земельній ділянці знаходяться споруди (об`єкти нерухомості), перед набуттям прав на цю ділянку, повинен був знати про те, що вона не може використовуватися як земля для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як наслідок, спрямовані дії ОСОБА_1 на набуття права власності на спірну земельну ділянку, яка накладається на землі державної власності лісогосподарського призначення (яка зайнята будівлями лісгоспу), не можна вважати добросовісними й такими, що відповідають фундаментальним засадам, на яких ґрунтуються цивільні правовідносини. Усі інші доводи відзиву спростовуються доводами позовної заяви, тож розглянути позовну заяву Вишгородської окружної прокуратури з врахуванням відповіді на відзив.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.01.2025 року прийнято заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури та змінено предмет позову у цивільній справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до Димерської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду, постановлено у подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову.

23.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Савенецької-Фурс Т.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що з приписів ст. 83 ЦПК України слідує, що при розгляді справи відсутні підстави брати судом до уваги у якості доказу Акт від 29.10.2014 р. узгодження площі земель лісового фонду ДП «Димерське лісове господарсько». Крім цього даний Акт є неналежним доказом, оскільки даний Акт не містить ні координат, ні адрес земельних ділянок, а містить лише інформацію щодо площі земель лісового фонду в межах Вишгородського району - 30 835,60 Га. Крім того, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, що спірна земельна ділянка була у власності та користування позивача. Землі лісового господарства та залісені території це зовсім інші юридичні поняття. Стаття 39 ЗК України встановлює, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм. У зв`язку з чим просить суд не брати при розгляді справи Акт від 29.10.2014 р. узгодження площі земель лісового фонду ДП «Димерське лісове господарство, який по своїй суті є неналежним доказом який подано до суду з порушенням встановленого нормами ЦПК України порядку подачі доказів та відмовити позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі.

31 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Савенецької-Фурс Т.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву зі зміненим предметом позову, в якому зазначила, що позивач вказує, що спірна земельна ділянка з кадастроивм номером :21:047:6007, яка на цей час зареєстрована за відповідачем на праві власності, за матеріалами лісовпорядкування 2014 року є земельною ділянкою лісогосподарського призначення та перебуває у власності держави і постійному користуванні ДП «Ліси України», як правонаступника ДП «Димерське лісове господарство». Таке твердження позивача є хибним оскільки не ґрунтується на жодному належному та допустимому доказі та спростовується обставинами справи на які посилається відповідач та які ґрунтуються на належних та допустимих доказах наданих відповідачем у матеріали справи. У листі Димерської селищної ради №3614/03 від 20.09.2024 року вказується, що Генеральний план села Ясногородка, Вишгородського району Київської області було розроблено ДП Український науково-дослідний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» який в подальшому був затверджений рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009 року. У поданих позивачем до суду позовній заяві та заяві про зміну предмета позову, позивач не надав суду доказів спростував ту обставину, що рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009 року було протиправно затверджено Генеральний план села Ясногородка та не надав до суду доказів того, що вказане рішення селищної ради визнано протиправним та скасоване судом. У поданому до суду позові та заяві про зміну предмета позову, позивач не спростовує ту обставину, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 знаходиться в межах Генерального плану села Ясногородка затвердженого рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009 року. Оскільки рішення Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009 року, яким було затверджено Генеральний план селища Ясногородка не скасоване судом, а спірна земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 знаходиться з 04.12.2009 року в межах земель населеного пункту Ясногородка територіальної громади Ясногородської селищної ради, що не спростовано позивачем, то відсутні будь-які правові підстави вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 незаконно була вилучена з земель лісогосподарського призначення та відсутні будь-які докази щодо перебування спірної земельної ділянки в складі земель лісового господарства на час затвердження Генерального плану селища Ясногородка територіальної громади Ясногородської селищної ради. У позовній заяві позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на Проект організації та розвитку лісового господарства «Димерське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства від 2015 року та плашети. Отже, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги проектом організації та розвитку лісового господарства від 2015 року, який не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки даний доказ є лише проектом, а не документом складеним та затвердженим відповідним та уповноваженим на такі дії державним органом, а крім цього проект організації та розвитку лісового господарства від 2015 року складеним через шість років, після розробки Генерального плану села Ясногородка, що був затверджений рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009 року, яке є чинним, не визнане протиправним та не скасоване судом. На підставі викладених у даному відзиві обставин та наведених висновків Верховного Суду щодо предмета та правових підстав позову, просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі, як такого що є необґрунтованим та незаконним.

05.02.2025 року через підсистему «Електронний суд» від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем безпідставно стверджується, що Генеральний план села Ясногородка затверджений рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009 є також землевпорядною документацією з посиланням на ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» який на думку відповідача визначає цільове призначення земельної ділянки. Однак, Генеральний план села Ясногородка затверджений рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009, а зміни в Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме заміна в ч. 1 ст. вказаного закону слова "містобудівна документація" замінено словами "одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація" лише із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» № 711-IX від 17.06.2020 і сам Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» був прийнятий лише в 2011 році. Так як закони не мають зворотної дії в часі то норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» що стосуються землевпорядкування не поширюються на Генеральний план села Ясногородка затверджений рішенням Ясногородської сільської ради №226-22-V від 04.12.2009. Закону України «Про планування і забудову територій» який був чинним на час затвердження Генерального плану с. Ясногородка не містить жодної норми яка б вказувала на те, що генеральним планом населеного пункту чи іншою містобудівною документацією можна змінити цільове призначення земель або вилучити землю з постійного користування чи державної власності. Також, частина ч. ст. 83 Земельного кодексу України в редакції станом на 04.12.2009 визначала, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно ч . 3 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства. Як станом на 2009 так і на 2018 рік земельні ділянки лісогосподарського призначення за рахунок яких була відведена у приватну власність спірна земельна ділянка перебували в постійному користування державного підприємства «Димерське лісове господарство» та будь яким органом не приймалось рішення про їх вилучення чи зміну цільового призначення. Частина 3 ст. 173 Земельного кодексу України також говорить, що включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до цього Кодексу. Матеріали лісовпорядкування ДП «Димерське лісове господарство» належним чином затверджені, що підтверджується протоколами лісовпорядних нарад з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Київської області, складеного за матеріалами лісовпорядкування 2014-2015 років, який затверджений начальником Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та листом Міністерства екології та природних ресурсів України адресованим Київському обласному та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства № 5/4.1-15/8289-19 від 26.07.2019 щодо погодження проектів організації та розвитку лісового господарства. Тож просив розглянути позовну заяву Вишгородської окружної прокуратури у цій справі з врахуванням відповіді на відзив.

10.02.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Савенецької-Фурс Т.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вкотре зазначила, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 яка перебуває у власності відповідача знаходилась у власності позивача та незаконно була вилучена у позивача та незаконно була передана відповідачеві. Надані позивачем у справу з порушенням норм процесуального законодавства ксерокопії невідомо яких «документів» не є належними та допустимими доказами які засвідчують право власності позивача на спірну земельну ділянку; позивач не спростував за допомогою належних та допустимих доказів факт правомірності передачі Димерською селищною радою у власність відповідача земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 яка знаходилась та знаходиться у даний час в межах території населеного пункту селища Ясногородка; позивач не надав до суду судове рішення в адміністративній справі яким би суд визнав протиправним та скасував рішення Ясногородської сільської ради №226 22-V від 04.12.2009 року про затвердження Генерального плану села Ясногородка в межах якого знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007. Наполягає, що із норм ЗУ «Про планування і забудову територій» слідує, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту , а отже, земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 знаходиться в межах населеного пункту та не відноситься до земель лісогосподарського призначення. Враховуючи викладене, просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі.

30.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи адвоката Зубчук О.Р. до суду надійшли додаткові пояснення у справі в яких просить задовольнити позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в повному обсязі, оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 є земельною ділянкою лісового фонду, яка розташована на території с. Ясногородка, Вишгородського району Київської області, відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебувають в постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс», як правонаступника ДП «Димерське лісове господарство», та підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Київського обласного управління лісового господарства за 2015 рік, який затверджений Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства, планшетом № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 2014 рік. Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення повністю підтверджується інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» (далі - ВО «Укрдержліспроект») від 14.02.2019 N 94 з долученими картографічними матеріалами, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 накладається на виділ N 7,8 кварталу N 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року. ОСОБА_1 , не набув права власності на спірну земельну ділянку та не був її власником, оскільки будь-які рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування про надання спірних земельних ділянок у власність не приймались. Так, згідно ст. 55 ЗК до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Так, за загальним правилом, визначеним у ст. 84 ЗК до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом (передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, згідно якої, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств). Київською обласною державною адміністрацією розпорядження про вилучення, зміну цільового призначення та надання у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:600, не видавалось. Також не було отримано відповідних погоджень на зміну цільового призначення земельних лісових ділянок від Кабінету міністрів України, що підтверджується листом від 10.10.2023 № 26181/0/2-23. Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства теж не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки. При набутті права власності відповідачем на спірні земельні ділянки у невстановлений законом спосіб, фактично змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення, чим порушено порядок зміни цільового призначення земель.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.08.2025 року закрито підготовче провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

17.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 18.09.2025 року) від представника відповідача адвоката Савенецької-Фурс Т.В. до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначила з аналізу в сукупності норм лісового та земельного законодавства, слідує, що існує відмінність в понятті лісових ділянок чи ділянок лісового фонду, до яких належать всі земельні ділянки, вкриті лісовою рослинністю, та земельних ділянок лісогосподарського призначення, кваліфікуючою ознакою яких є їх надання та використання для потреб лісового господарства. Тобто, земельні ділянки, які вкриті лісовою рослинністю і не передані в установленому порядку для потреб лісового господарства, належать до лісового фонду, однак не мають лісогосподарського призначення. Згідно із п. 5 Розділу VII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. З наведеного слідує, що обов`язковою обставиною для підтвердження належності відповідної земельної лісової ділянки лісогосподарським підприємствам є факт надання лісогосподарським підприємствам таких земельних ділянок уповноваженими органами державної влади або місцевого самоврядування. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Натомість в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджували б факт надання лісогосподарському підприємству у власність спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, як це передбачено положеннями ч.3 ст.17 ЛК України. З наявних у суді матеріалів справи вбачається, що ДП «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України», не зверталось до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із питанням на дання спірної земельної ділянки в постійне користування. В ході розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимим доказами факт того, що спірна земельна ділянка була надана органом місцевого самоврядування відповідним лісогосподарським підприємствам для цілей лісогосподарського призначення. З наведених обставин, а саме за відсутності наданих позивачем до суду письмових доказів про надання у користування ДП «Ліси України «Димерське лісове господарство» спірних земельних ділянок, наявні у справі планово-картографічні матеріали лісовпорядкування засвідчують лише факт інвентаризації та обліку земель лісового фонду, а зазначення в них землекористувачем ДП «Димерський лісгосп» ДП «Ліси України», за відсутності доказів надання останньому земельних ділянок у постійне користування, у розумінні пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України не можуть вважатись правовстановлюючими документами, які засвідчують факт перебування земель у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства. Просить також врахувати ту обставину, що на клопотання відповідача, прокурор не надав до суду належним чином оформленого оригіналу планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003-2014 роки. Отже, за відсутності у прокурора та у позивача оригіналів планово картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003-2014 роки згідно до положень ч.6 ст. 95 ЦПК України судом при ухваленні рішення у справі не може братись до уваги докази походження яких є невідомим, а оригінали таких документів відсутні. Крім того, при відсутності оригіналів, подані до суду копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003-2014 роки, (а.с. 37 42) та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 рік (а.с. 33-36 Т 2) планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 рік, зроблені не з оригіналів, а з невідомо яких копій, оскільки на даних документах уже стоїть напис «копія вірна» яка поставлена невідомо яким органом. З наведених обставин слідує висновок, що встановити відповідність даних копій оригіналу є не можливим. У зв`язку із тим, що прокурор не надав належним чином оформленого оригіналу планшету №6 лісовпорядкування 2003-2014 років, а державний акт на спірні земельні ділянки державним лісогосподарським підприємством не отримані, то враховуючи Прикінцеві положення ЛК України, слідує висновок, про те, прокурором не надано до суду належних документів, які підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками ДП «Ліси України» (яке є правонаступником ДП «Київський лісгосп») Графічні матеріали, на підставі яких ВО «Укрдержліспроект» робить свої висновки, виконані шляхом накладення земельних ділянок із запиту прокуратури на землі лісового фонду матеріалів космічної зйомки за відповідні роки без належної прив`язки до геодезичних координат. Лист ВО «Укрдержліспроект» не містить інформації щодо виїздів фахівців землевпорядників на місце розміщення земельних ділянок, проведення огляду земельних ділянок в натурі, замірів чи будь-яких інших досліджень. Отже, висновки, що містяться в листі ВО «Укрдержліспроект» № 94 від 14.02.2019 року не є результатом проведення геодезичних робіт на місці безпосереднього дослідження. За наведених обставин які ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах слідує висновок про недоведеність фату перебування спірних земельних ділянок у користуванні філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» та віднесення цих ділянок до земель лісогосподарського призначення. Враховуючи викладені обставини, просить відмовити позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі.

Прокурор Кривошея С.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував та просив про їх задоволення із викладених у позові та інших поданих ним до суду заяв по суті справи.

Представник відповідача адвокат Савенецька-Фурс Т.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог із викладених у поданих стороною відповідача заяв по суті спору та додаткових пояснень.

Представник третьої особи адвокат Зубчук О.Р.у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги прокурора з викладених у письмових поясненнях підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідача та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного.

Судом установлено, що рішенням 24 сесії 7 скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21.12.2018 року № 256-24-VIІ (т.1 а.с. 30-31) затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :21:047:6007, площею 0,2000 га на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області (в межах населеного пункту) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд та вилучено зазначену земельну ділянку із земель запасу Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі зазначеного рішення реєстратором Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Одрихівським О.Т. здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:047:6007 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52226103 від 14.05.2020 року)(т.1 а.с. 73)

З листа начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області Черненко Н №10-10-0.331-12961/2-21 від 15.11.2021 року звбачається, що за інформацією відділу №1 Управління у Вишгородському району ГУ Держгеокадастру у Київській області відповідно до даних, які містяться у НКС ДЗК, земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу відсутня документація із землеустрою щодо спірної земельної ділянки. Відповідно до розробленого у 2009 році ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» проекту землеустрою щодо встановлення та зміни межі с. Ясногородка в межах Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області, земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 розташована в межах населеного пункту с. Ясногородка (т.1 а.с. 32).

У листі директора Державного підприємства Димерське лісове господарство (ДП «Димерський лісгосп») Глущенка В. №01-952 від 01.11.2021 року зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :21: 047:6007 частково накладається на територію кварталу №60 виділ 7,8 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп». ДП «Димерське лісове господарство» не здійснювало та не надавало будь-яких погоджень/висновків на зміну цільового призначення та/або вилучення з постійного користування зазначеної земельної ділянки (т.1 а.с. 33-34).

Згідно листа першого заступника начальника управління Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Р. Гузенко №04-48/2016 від 01.11.2021 року управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 (т.1 а.с. 36).

З листа заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів України Федорчука В. від 10.10.2023 року убачається, що Кабінетом Міністрів рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із постійного користування ДП «Димерське лісове господарство» земельної ділянки із кадастровим номером :21:047:6007 не приймалося (т.1 а.с. 61-63).

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №944 від 28.10.2022 року «Про припинення Державного підприємства «Димерське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення припинено Державне підприємство «Димерське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (т.1 а. с. 86-88).

Наказом генерального директора ДС ГП «Ліси України» Лицури І. №217 від 05.01.2023 року «Про закріплення майна за філією «Димерське лісове господарство»: закріплено за філією «Димерське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 05.01.2023 №48 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Димерське лісове господарство» (т.1 а.с. 83).

Також до матеріалів справи на підтвердження своєї позиції прокурором долучено копії проектів організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» по 60 кварталу за 2003, 2014 роки; копію планшету № 6 лісовпорядкування за 2003, 2014 роки; копію плану лісонасаджень ДП «Димерськийлісгост» Ясногородського лісництва; копію протоколу другої лісовпорядної наради з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства Димерського лісгоспу на 2004-2013 роки від 14.04.2005 року, копію протоколу першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 03.06.2014 року; копію протоколу другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт виконаних ДП «Димерський лісгосп» ЖОКАМ «Житомироблагроліс» основні положення проекту організації та розвитку лісового господарства на ревізійний період 2015 і наступні роки (Т.1 а.с. 37-58) (т.2 а.с.33-38) та фрагмент з публічної кадастрової карти України станом на 12.11.2021 року нанесеними межами кварталу № 60 Ясногородського лісництва, ДП «Димерський лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування 2014 рокудолучений до листа ВО «Укрдержліспроект» № 94 від 14.02.2019 року (т.1 а.с.59-60)

Згідно з листом Селищного голови Підкурганного В. № 34 від 18.09.2024 року генеральний план села Ясногородка Вишгородського району Київської області розроблено ДП «Україниський науково-дослідний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦІВІЛБУД» було затверджено рішенням Ясногородської сільської ради № 226-22-V від 04.12.2009 року. Земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 відповідно до рішень генерального плану села Ясногородка знаходиться в межах населеного пункту. До вказаного листа також додано викопіювання з генерального плану с. Ясногородка (М 1:2000), на якій вказано спірну земельну ділянку на зазначеному плані.(т.1 а.с. 155-156)

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно із ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, §35).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено наступні висновки. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

В даному випадку прокурором було дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та листом № 54/1-6225 вих-23 від 28.09.2023 року повідомлено Вишгородську районну державну адміністрацію про те, що Вишгородською окружною прокуратурою встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського державного підприємства. На що від першого заступника голови адміністрації Мадяра І. надійшла відповідь № 6412-23 від 12.10.2023 року, у якій зазначено, що Вишгородська районна державна адміністрація у зв`язку з неналежним кадровим та фінансовим забезпеченням просить розглянути питання щодо звернення прокуратури до суду з позовом про повернення спірної земельної ділянки на користь держави в собі Вишгородської районної державної адміністрації. Після чого, встановивши бездіяльність зазначеного органу, листом № 54-8302вих-23 від 20.12.2023 року Вишгородську районну державну адміністрацію було повідомлено про звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ для всіх потреб. Отже розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення в межах сіл, селищ Вишгородського району на даний час покладено на Вишгородську районну адміністрацію, у відповідності до вимог ст. 122 ЗК України. Тож прокурор доводячи у своєму позові, що спірна земельна ділянка частково накладається на землі лісового фонду, правомірно звернувся з вказаним позовом в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 122 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у межах їхніх територій передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим передає земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст, що не входять до складу певного району, та за межами населених пунктів для всіх потреб, а також погоджує передачу таких земель у власність або у користування районними державними адміністраціями на їхній території для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 та 9 ст. 149 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 7 ст. 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно зі ст. 55 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст. ст. 56,57 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташовування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим, заявляючи певні позовні вимоги особа повинна нести тягар їх доказування.

Положеннями статей 77, 78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, водночас, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 3 ст.12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224 цс 14).

Так пунктом 5 Розділу VII Прикінцевих положень ЛК України встановлено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Тож відсутність у лісогосподарського підприємства державні акту на право постійного користування земельними лісовими ділянками не свідчить про відсутність такого права, оскільки за положеннями пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Законодавцем визначено, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви не додано матеріалів лісовпорядкування, які б відповідали вимогам чинного законодавства та підтверджували б відношення оспорюваної земельної ділянки до земель лісового фонду, з ідентифікацією частини земельної ділянки, яка за версією позивача накладається на землі державного лісового фонду, зокрема шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (постанова Великої Палати Верховного суду від 22.01.2025 року у справі № 446/478/19)

Подані до суду копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року, (т.1 а.с. 37-42) та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року (т. 2 а.с. 33-36) планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 рік, зроблені не з оригіналів, а вже з копій, оскільки на даних документах уже стоїть напис «копія вірна». З наведених обставин слідує висновок, що встановити відповідність даних копій оригіналу є не можливим. На клопотання відповідача, прокурор не надав до суду належним чином оформленого оригіналу планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003-2014 роки. Отже, за відсутності у прокурора оригіналів планово картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003-2014 роки про що він повідомив в судовому засіданні та не заявив клопотання щодо їх витребування, оскільки відповідність останніх ставилась під сумнів представником позивача, такі докази не можуть бути взяті судом до уваги згідно до положень ч.6 ст. 95 ЦПК України, оскільки їх походження не підтверджено стороною позивача.

Лист ВО «Укрдержліспроект» № 94 від 14.02.2019 року, на який, окрім іншого, посилається прокурор на підтвердження заявлених позовних вимог, не містить інформації щодо виїздів фахівців землевпорядників на місце розміщення земельних ділянок, проведення огляду земельних ділянок в натурі, замірів чи будь-яких інших досліджень. Отже, висновки, що містяться в листі ВО «Укрдержліспроект» не є результатом проведення геодезичних робіт на місці безпосереднього дослідження.

Натомість стороною відповідача було проведено комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, під час проведення якої експертом було проаналізовано надані копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003-2014 роки та інші документи, наявні в матеріалах справи та оглянуто спірну земельну ділянку на місцевості.

Так у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2022 року у справі №619/2766/19, викладено висновок, що доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи, сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, або висновки експерта у земельно-технічній експертизі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом 17.09.2024 у справі №686/27476/21.

Згідно долученого до матеріалів справи представником відповідача висновку експертів №32/03 від 05.05.2025 року за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, даним дослідженням в межах, наданих на дослідження матеріалів та документів, наявність порушення меж (або накладення, а також площі у разі виявлення такого) земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 на межі земель лісогосподарського призначення виділу № 7, 8 кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп» значених у проекті організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства 2015 року та планшеті № 6 кварталу 60 за 2014 рік та проекті організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства 2004 року планшеті № 6 кварталу 60 за 2003 рік згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, технічно не встановлено через відсутність розробленої документації із землеустрою на землі Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство», а саме, актуальних геопросторових даних щодо його меж та правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

В межах генерального плану села Ясногородка за 2009 рік та відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення та зміни межі с. Ясногородка 2009 року, встановлених відповідно до генерального плану села Ясногородка 2009 року, затвердженого рішенням Ясногородської сільської ради № 226-22-V від 04.12.2009 року земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007, була сформована за рахунок земель запасу категорії земель житлової, негромадської забудови.

Так під час дослідження поставлених на вирішення експертизи питань, встановлено наступне.

При проведенні дослідження шляхом оцифрування, накладка зведення та порівняння, всіх наявних графічних матеріалів з кадастрове інформацією, за допомогою програмного комплексу AutoCAD, стало зрозуміло що встановити достовірну конфігурацію та межі кварталу 60 неможливо, оскільки за матеріалами лісовпорядкування різних років його межі кожен раз змінювалися.

З огляду на зазначені вимоги та за результатами візуального огляду досліджуваної та прилеглої території експертом не виявлено зовнішніх ознак можливого накладання меж земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 на територію лісогосподарського призначення в частині перетину або порушення меж тощо.

3a допомогою картографічного сервісу https://opendatabot.ua/ідентифіковано земельну ділянку з кадастровим номером :21:047:6007 відповідно до даних внесених до Державного земельного кадастру.

При цьому, ідентифікувати земельну ділянку Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарства» в такий спосіб не надається за можливе.

В Державному земельному кадастрі не міститься інформації, що могла б відображати достовірні дані та не містить індентифікаційні відомості (про конфігурацію, проміри та площу в межах зазначеної земельної ділянки) як об`єкта земельних відносин, в тому числі кадастровий номер, каталог координат меж, згідно з якими можливо встановити реальні фактичні: конфігурацію, проміри та площу, необхідні для раціонального використання такої земельної ділянки тощо.

Також, наявні в досліджуваних матеріалах копії з Проекту організації та розвитку лісового господарства Димерського ДЛГ Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» Том-ІІ Книга-1 Таксаційний опис, поквартальні суми площ та загальних запасів насаджень Ясногородського лісництва» (Ірпінь-2004) та Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Димерське лісове господарство» Київського обласного та м. Києву управління лісового та мисливського господарства Ясногородське лісництво Таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків» (Ірпінь-2015) тощо, в яких містяться фотокопії графічних зображень «Планшет №6» та інші фрагменти, які не містять, будь-яких розмірів та одиниць вимірювання, кадастрового номеру земельної ділянки лісогосподарського призначення, координат поворотних точок зазначеної земельної ділянки, дати складання, підпису та печатки сертифікованого інженера-геодезиста, землевпорядника або іншої особи, яка має право складати та посвідчувати достовірність таких документів, внаслідок чого вони не можуть вважатись такими що складені у відповідності до вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про топографо-геодезичну та картографічну діяльність», Закону України «Про землеустрій» та не містять ознак формування земельної ділянки як об`єкта земельних відносин в тому числі для обґрунтування режимних обмежень у використанні тощо.

Так, з наданих на дослідження матеріалів лісовпорядкування не вбачається, спосіб, вид системи координат, кваліфікації виконавця, яким би проведено топографо-геодезичні та картографічні роботи, кадастрові з (комплекс робіт, спрямованих на вивчення необхідних топографи елементів місцевості щодо пунктів геодезичної мережі (зокрема, меж земельних ділянок з їх найменуваннями, кількісними та якісними показникам нанесення їх на планшет для створення планів (карт), що служать осново кадастрів), за наслідками яких було би визначено координати поворот точок, зокрема, й кварталів на які могло би бути встановлено порушення (накладення), з подальшим їх відображенням на Публічній кадастровій України.

Слід врахувати, що наявність споруд лісорозсадників (коробів) не може розглядатись як ймовірне свідчення часткового накладання земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» та не виглядає достатньою підставою вважати, що ці земельні ділянки накладаються в натурі на місцевості, без проведення дійсної топографо-геодезичної зйомки та вимірювання на місцевості, з прив`язками до межових знаків, координатами поворотних точок тощо.

Згідно з листом ВО «Укрдержліспроект» від 14.02.2019 № 94, який міститься в матеріалах, наданих на дослідження, земельна ділянка з кадастровим номером :21:047:6007 згідно з наданими фрагментами «кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів та таксаційних виділів Ясногородського, лісництв ДП «Димерський лісгосп, лісовпорядкування 2014 роки з межами земельних ділянок згідно з переліком кадастрових номерів...», додатком до якого є: «Фрагмент кадастрової карти України станом на 12.11.2021 р. з нанесеними межами квартала № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп за матеріалами лісовпорядкування 2014 р.», який також, не містить каталогу координат зазначеного кварталу, який дозволив би встановити наявність або відсутність порушень або накладок на межі земель лісогосподарського призначення № 7, 8 кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп».

При використанні відомостей, які містяться в документації із землеустрою та внесені до Державного земельного кадастру, а саме: «координати поворотних точок меж земельної ділянки», для зведення та накладання шляхом оцифрування та приведення до єдиного масштабу з використанням програмного комплексу AutoCAD (map) товщина ліній графічного зображення в масштабі 1:10000 не дозволяє вірогідно провести накладку таких даних.

Проаналізувавши наявну інформацію щодо спірної території експертом виявлено не співпадіння відомостей про об`єкти земельних відносин адміністративних назв вулиць тощо.

З вищенаведеного вбачається, що відповідно до наданих на досліди координат меж земельної ділянки з кадастровим номером :21:047:6007 та за відсутності більш конкретизованих геопросторових даних на межі земель лісогосподарського призначення виділу № 7, 8 кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп», згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, неможливо стверджувати про наявність порушення меж або накладання досліджуваної земельної ділянки на межі земель лісогосподарського призначення виділу № 7, 8 кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп».

Зазначений висновок експерта позивачем належними, допустимими та достатніми в своїй сукупності доказами не спростовано.

Отже, матеріали лісовпорядкування, планшети, та інші долучені до матеріалів справи стороною позивача документи не містять координати поворотних точок, меж земель лісового фонду, інформацію про систему координат та іншу необхідну інформацію за допомогою якої встановлюється місцерозташування (місцеположення) земельних ділянок, у зв`язку з чим не можливо встановити місцеположення (місцерозташування) земель лісового фонду, які знаходяться на праві постійного користування третьої особи.

Право постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на спірну земельну ділянку, як і її накладання на землі державного лісового фонду з ідентифікацією частини земельної ділянки, яка за версією позивача накладається на землі державного лісового фонду, зокрема шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі прокурором не доведено

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення 24 сесії 7 скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21.12.2018 року № 256-24-VIІ, яким затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :21:047:6007, площею 0,2000 га на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області (в межах населеного пункту) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд та вилучено зазначену земельну ділянку із земель запасу Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області, прийнято відповідним органом місцевого самоврядування в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Оскільки судом не встановлено порушеного права держави, яке підлягає захисту в судовому порядку, питання щодо належності обраного прокурором способу захисту та позовної давності звернення до суду з вказаним позовом судом не вирішується.

Отже, враховуючи приписи змагальності та диспозитивності судового розгляду, позовні вимоги прокурора є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням положення статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до Димерської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою відмовити.

Повне судове рішення складено 12 січня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області, , знаходиться за адресою: 07301, Київська область, Вишгородський р-н., м. Вишгород, вул. Кургузова, 13 в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації, , знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шевченка, 1.

Відповідач 1: Димерська селищна рада, , місцезнаходження: 07330, Київська обл., Вишгородський р-н, с-ще Димер, вул. Соборна, буд. 19.

Відповідач 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9 а.

Суддя Д.А. Свєтушкіна