Справа № 697/1563/25
Провадження № 2/697/809/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 грудня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Румини М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Канів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Канівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Канівська міська рада звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначино, що Канівська міська рада є власником земельної ділянки: загальною площею 0,1693 га кадастровий номер: :01:009:0057, цільове призначення /13.01/ для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказаній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.04.2017 № 577 власником цього нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Вказане нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,1693 га кадастровий номер: :01:009:0057, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відноситься до категорії земель для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій.

Нежитлове приміщення, належне Відповідачеві на праві власності, знаходяться на земельній ділянці комунальної форми власності.

Таким чином, Відповідач з моменту набуття у власність нежитлового приміщення, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності фактично користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та не здійснює оплату за таке фактичне користування.

Відповідно до відомостей, які містяться у інформаційній довідці з ДРРП № 411943537 від 06.02.2025 та договору купівлі-продажу від 19.04.2017 № 577, загальна площа всіх приміщень нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 212,3 кв.м.

Рішенням Канівської міської ради «Про передачу земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 » від 29.06.2017 земельну ділянку загальною площею 0,1693 га кадастровий номер: :01:009:0057, цільове призначення /13.01/ для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вирішено передати в оренду ОСОБА_1 терміном до 01.07.2027.

Відповідач не уклав договір оренди земельної ділянки, коштів за фактичне користування не сплачує.

Згідно розрахунку відділу комунального майна земельних ресурсів Канівської міської ради, за час фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 01.01.2022 по 31.12.2024, розмір заборгованості відповідача становить 96509,28 грн.

За таких обставин, у зв`язку з фактичним користуванням Відповідачем земельною ділянкою у вказаний період та ухиленням від сплати безпідставно збереженої за рахунок Канівської міської ради орендної плати, Позивач звернувся з указаним позовом до суду.

Позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти в сумі 96509,28 грн та спонукати відповідача до укладення договору оренди у редакції, долученій до позовної заяви, визнавши право користування на умовах оренди земельною ділянкою.

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2025 позов залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.07.2025 після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою від 23.09.2025 суд перейшов від розгляду справи зі спрощеного позовного провадження з викликом сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16.10.2025 ухвалою суд закрив підготовче провадження та приз начив справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12,13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2017 № 577, є власником об`єкту нерухомого майна - комплексу нежитлових будівель що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що вчинено запис у ДРРП 20036239 від 19.04.2017.

Відповідно до відомостей, які містяться у інформаційній довідці з ДРРП № 411943537 від 06.02.2025 та договору купівлі-продажу від 19.04.2017 № 577, загальна площа всіх приміщень нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 212,3 кв.м.

Вказане нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,1693 га кадастровий номер: :01:009:0057, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відноситься до категорії земель для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій.

Згідно з відомостями, які містяться у інформаційній довідці з ДРРП № 444670186 від 23.09.2025 власником земельної ділянки площею 0,1693 га кадастровий номер: :01:009:0057, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада в особі Канівської міської ради.

Відповідно до рішення Канівської міської ради «Про передачу земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 » від 29.06.2017 № 7-120 земельну ділянку загальною площею 0,1693 га кадастровий номер: :01:009:0057, цільове призначення /13.01/ для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 передано в оренду ОСОБА_1 ; зобов`язано виконувати обов`язки землекористувачів; укласти договір оренди землі; укласти договір на вивезення твердих побутових відходів з КП «ЖЕК».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 , будучи власником об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності, здійснює фактичне користування земельною ділянкою під нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування, внаслідок чого територіальна громада міста Канева в особі Канівської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у вигляді орендної плати за землю.

Таким чином, Відповідач з моменту набуття у власність нежитлового приміщення, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності фактично користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та не здійснює оплату за таке фактичне користування.

Предметом позову в даній справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Згідно частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 ЗК України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Загальне правило щодо підстав та порядку набуття права на землю із земель комунальної власності визначено статтею 116 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини 1 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Підпунктом14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п. 288.4, п. 288.5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Оскільки відповідач, будучи власником об`єкта нерухомого майна, у період з 01.01.2022 по 31.12.2024 здійснює фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт нерухомості розміщений, та не звертався за оформленням права оренди на земельну ділянку, останній не набув належних прав користування щодо земельної ділянки, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та постанові Верховного Суду від 05.08.2022 в справі № 922/2060/20.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 без достатніх правових підстав, у період з 01.01.2022 по 31.12.2024 не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, у результаті чого безоплатно користувався цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у Черкаської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.

Згідно розрахунку за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 року розмір заборгованості відповідача становить 96509,28 грн.

Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі норм діючого законодавства та рішення Канівської міської ради Черкаської області № 15-97 від 27.06.2019 «Про встановлення ставок орендної плати за користування земельними ділянками, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Канева (в межах і за межами населених пунктів міста Канева та с. Яблунів».

Таким чином, враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету м. Канева безпідставно утриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою у період з 01.01.2022 по 31.12.2024 у розмірі 96509,28 грн.

Водночас розглядаючи позовні вимоги в частині спонукання Відповідача до укладення договору оренди землі, в редакції, долученій до позовної заяви та визначення права користування на умовах оренди земельною ділянкою суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У спорі, що виник, про спонукання укласти договір позивач зобов`язаний довести умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий ним проєкт договору.

У справі позивач звернувся з позовними вимогами про установлення правовідносин, в тому числі шляхом спонукання відповідача укласти договір оренди землі.

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 6, 12 15, 20 ЦК України, статті 3 5 ЦПК України), суд дійшов висновку, що у разі відмови землекористувача укласти договір оренди землі, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених цим договором нормативним актом обов`язкової дії.

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 викладено правовий висновок стосовно того, що визначення позивачем предмета спору "про зобов`язання відповідача укласти договір у певній редакції" є письмовим волевиявленням позивача щодо вступу у зобов`язальні правовідносини шляхом укладення такого договору за рішенням суду про укладення договору.

Тобто, вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України.

За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції.

Відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.2 ст. 644 ЦК України якщо пропозиції укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозиції, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Однак, до матеріалів справи не додано доказів надіслання відповідачу проєкту договору оренди землі № 513 від 24.02.2025.

Надана копія накладної про відправлення цінного листа від 19.06.2025 не містить опису вкладення, а тому неможливо встановити факт направлення Канівською міською радою Черкаської області ОСОБА_1 проєкту договору оренди землі в редакції, укладення в якій було запропоновано позивачем.

Крім того, до позовної заяви додано частину проєкту договору оренди землі, який не містить всіх умов договору та реквізитів сторін.

Вказані обставини перешкоджають суду встановити як факт надіслання позивачем проєкту договору оренди землі відповідачу, так і визначення конкретних умов такого договору.

Також відсутні докази надання позивачем відповідачу строку для надання відповіді щодо прийняття пропозиції укласти договір оренди землі, необхідного для цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 79, ч.1 ст. 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на недоведеність позивачем направлення відповідачу проєкту договору, надання строку для відповіді на пропозицію, відсутність проєкту договору, який містить всі необхідні умови та реквізити сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині позовних вимог про спонукання укласти договір та визнання права користування на умовах оренди необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (50%), то із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 120,123,124 ЗК України, ст.ст.1212,1214 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 89, 141,247,259,263,264,265,279,280-282,352,354,355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , на користь Канівської міської ради Черкаської області, , Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Захисників України, 3, безпідставно збережені грошові кошти за час фактичного користування земельною ділянкою за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 у розмірі 96509,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Канівської міської ради Черкаської області, , Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Захисників України, 3, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2442,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л . О . Колісник