(2/199/5655/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, та з урахуванням неодноразових уточнень позовних вимоги зазначила, що 19 липня 1975 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , після чого змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . 13 вересня 1986 року її чоловік отримав у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. 04 листопада 1998 року позивачкою спільно з чоловіком у спільну власність було придбано іншу 1/2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Очаг» за № 2-198. Право власності на 1/2 частину домоволодіння було зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 617, за реєстровим № 380-394 від 16 листопада 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер. Після його смерті позивачка належним чином прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, поряд з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 жовтня 2025 року позивачка та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яка належала померлому чоловікові та батькові на підставі свідодства про право на спадщину за законом від 13.09.1986 року. Вказана частка розподілена між спадкоємцями в рівних частках по 1/6 частці кожному. Проте державним нотаріусом відмовлено в оформленні права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину вказаного будинку, яка належала померлому чоловіку на підставі договору від 04.11.1998 р., оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення.

При цьому на даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку вона не має можливості, оскільки її чоловік помер (а оформлення на його ім?я потребує його особистої присутності, або оформлення нотаріально посвідченої заяви про згоду укласти договір є необхідною умовою посвідчення договору), місцезнаходження продавця позивачці невідомо, вони не можемо укласти договір в органах нотаріату, право власності на договір вже було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі. На момент укладення правочину (а минуло вже більше 25 років) позивачка з чоловіком та Продавець ОСОБА_8 досягли всіх істотних умов договору, що підтверджується договором від 04.11.1998 р., цей договір був повністю ними виконаний позивачка з ОСОБА_4 передали ОСОБА_8 гроші, а вона передала нам частину житлового будинком, якою вони користуються та володіють вже більше 25 років. Покійному чоловікові позивачки ОСОБА_4 належало 1/2 частина спірного житлового будинку, яку він набув в шлюбі зі нею. При цьому вона є власницею 1/4 частини будинку (1/2 : 2 = 1/4), адже була придбана нею спільно з чоловіком ОСОБА_4 , а інша 1/4 частина належала ОСОБА_4 , яка спадкується між всіма його спадкоємцями, тобто по 1/12 частині кожному.

У зв`язку з викладеним позивачка просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , з яких на 1/4 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - як набутого мною у власність в період шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/12 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

У свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом і з урахуванням уточненої заяви зазначив, що дійсно, 19 липня 1975 року його мати, позивач по справі, уклала шлюб з його батьком, ОСОБА_4 . Від цього шлюбу народились двоє дітей: він ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач-2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 13 вересня 1986 року його батько отримав у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 , 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складалось з житлового будинку А-1, житловою площею 23,8 кв.м., з надвірними побудовами: дощатий сарай літ.Б, шлакоблочний сарай літ.В, дощаті вбиральні літ. Г і Д, огородження І-4. Право власності на цю 1/2 частину домоволодіння зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 159, за реєстровим № 80 від 25 вересня 1986 року. Спадщину на вказану частку нерухомого майна ним та іншими спадкоємцями оформлено у встановленому законом порядку та отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2025 р.

04 листопада 1998 року його батьками у спільну власність було придбано іншу 1/2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Очаг» за № 2-198. Право власності на 1/2 частину домоволодіння було зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 617, за реєстровим № 380-394 від 16 листопада 1998 року. Вказаний будинок був придбаний на ім`я його батька, ОСОБА_4 , але куплений його батьками за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, тобто були їхньою з матір?ю спільною сумісною власністю. 22 січня 2003 року його мати ОСОБА_9 , змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_4 , помер. Після його смерті він належним чином прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 також прийняли спадщину у вигляді відповідної частки домоволодіння, яка належала його батькові. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає. Проте з`ясувалося, що він не має можливості оформити свої спадкові права на свою частку з 1/4 частини вказаного будинку, яка належала його померлому батьку, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення. Просив зустрічні позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право власності на 1/12 частину вищевказаного нерухомого майна після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 також подав зустрічний позов з аналогічним обґрунтуванням та просив визнати за ним право власності на 1/12 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 жовтня 2025 року було відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Представник позивачки ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій позові вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, просила розглядати справу без її участі. Проти задоволення зустрічного позову не заперечувала.

Відповідачі до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, зустрічні вимоги підтримали.

З огляду на визнання позовних вимог сторонами суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні згідно із ст. 200 ЦПК України

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та задоволення у повному обсязі зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що 19 липня 1975 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , після чого змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

13 вересня 1986 року ОСОБА_4 отримав у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

04 листопада 1998 року ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі з позивачкою було придбано іншу 1/2 вказаного будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Очаг» за № 2-198.

Право власності на 1/2 частину домоволодіння було зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 617, за реєстровим № 380-394 від 16 листопада 1998 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, тому вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/4 частину спірного нерухомого майна як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя є законними та обґрунтованими.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_4 помер.

Після його смерті позивачка та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як діти спадкодавця, належним чином прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

24 жовтня 2025 року позивачка та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яка належала померлому чоловікові та батькові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.1986 року. Вказана частка розподілена між спадкоємцями в рівних частках по 1/6 частці кожному.

Державним нотаріусом відмовлено в оформленні права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину вказаного будинку, яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі договору від 04.11.1998 р., оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення.

Проте, суд вважає, що право власності за вказаним договором купівлі-продажу нерухомого майна, набуте у передбачений законом спосіб, скільки на момент укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини спірного будинку закон передбачав можливість його посвідчення товарною біржею, договір виконано сторонами у повному обсязі, право власності набувача за договором зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою ч. 1 ст.1220 ЦПК України.

Ч.1 ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до спадкової справи сторони по справі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та були зареєстровані з померлим за однією адресою.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У даному випадку предметом спору є захист права позивачки та відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок.

Позивачка та відповідачі звернулись до суду через об`єктивні обставин, які позбавляють їх можливості оформити спадкові права і отримати спадщину на нерухоме майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, їх права підлягають захисту судом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у повному обсязі щодо спадкування по 1/12 частині спірного будинку.

У той же час, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зазначення спільної частки як 1/3 у праві власності на спірний будинок, оскільки судом встановлені різні підстави набуття права власності позивача на та на 1/12 частини спірного житлового будинку

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає , що витрати сторін по сплаті судового збору підлягають взаємозаліку.

Керуючись ст.ст. 5, 12,13,200,263-265 ЦПК України, ст. ст. 60,61 СК України, ст.1261, 1268 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/4 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/12 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/12 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/12 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В