КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника відповідача Гуревича М.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Гуревичем Максимом Геннадійовичем, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просив: стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики від 09.04.2021 у розмірі 109000,00 доларів США, де 100000,00 доларів США - основна сума боргу, 9000,00 доларів США - 3 % річних.

У вересні 2025 року представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення вказаного позову, згідно з якою просив:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 та складається з: 1/4 частки квартири (загальна площа 69,6 кв.м., житлова площа 37,7 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 9941088; квартири (загальна площа 118,8 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_2 . реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 00;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 ;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 в межах ціни позову 109000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 4522835,1 грн. за курсом НБУ.

Заяву про забезпечення позову обгрунтовано тим, що через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу за договором позики та ухилення від комунікації, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач, у разі задоволення позовних вимог, матиме змогу ухилитися від виконання майбутнього рішення у даній справі, розпорядившись майном та коштами, передавши або подарувавши їх третім особам.

За вказаних обставин, вважав, що неприйняття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, внаслідок чого будуть істотно порушенні законні права та інтереси позивача.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2025 заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено в межах позовних вимог арешт на 1/4 частки квартири (загальна площа 69,6 кв.м., житлова площа 37,7 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Накладено в межах позовних вимог арешт на квартиру, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 118,8 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 33-37).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення заяви, не тільки не обгрунтував необхідність застосування заходів забезпечення позову як таких, але й не обгрунтував необхідності обрання конкретного виду забезпечення позову - накладення арешту на два об`єкта нерухомості, не з`ясувавши при цьому реальні можливості відповідача, а саме наявності у нього доходу, що перевищує ціну позову, щодо виконання судового рішення у разі його ухвалення на користь позивача.

При цьому, вважає, що позивачем при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову не було наведено обгрунтування причин такого звернення, а також не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування запропонованих ним заходів забезпечення позову.

Також, вказує на те, що позов він не визнає та вважає, що поданий позивачем позов направлений не на захист його порушених прав, свобод чи інтересів, а свідчить про його штучний характер, спрямований на створення в такий спосіб обмеження прав відповідача через застосування інституту забезпечення позову (а.с. 41-43).

10.12.2025 до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Разом з тим, враховуючи подання представником позивача відзиву на апеляційну скаргу, в якому викладені його заперечення щодо апеляційної скарги відповідача, а також положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача з даним позовом слугувало те, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за договором позики від 09.04.2021, у зв`язку з чим має заборгованість у загальному розмірі 109000,00 доларів США, з яких: 100000,00 доларів США - основна сума боргу, 9000,00 доларів США - 3 % річних.

За вказаних обставин, позивач, заявляючи вимоги про стягнення вищенаведеної суми заборгованості, звернувся до суду з заявою про забезпечення свого позову, оскільки, на його думку, через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу за договором позики та ухилення від комунікації, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач, у разі задоволення позовних вимог, матиме змогу ухилитися від виконання майбутнього рішення у даній справі, розпорядившись майном та коштами, передавши або подарувавши їх третім особам.

Так, згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд дотримався указаних вище вимог законодавства та, встановивши, що між сторонами виник майновий спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, а також врахувавши існування ризику відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно, оскільки у випадку його відчуження це може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення про стягнення боргу у разі задоволення судом позовних вимог.

Натомість, апелянт не спростував доводів позивача, що за обставин цієї справи такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки нерухоме майно, на яке накладений арешт, залишається в його володінні та користуванні.

Посилання апелянта на те, що між сторонами у цій справі не має реального спору, а позов носить штучний характер, колегія суддів вважає безпідставними, адже при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову не було наведено обгрунтування причин такого звернення, а також не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування запропонованих ним заходів забезпечення позову, слід зазначити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно у межах ціни позову є адекватним та таким, що забезпечує збалансованість інтересів учасників справи, у повному обсязі співвідноситься із заявленими позивачем вимогами та гарантує досягнення реального і ефективного захисту порушених прав у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Гуревичем Максимом Геннадійовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова