Справа № 591/3526/24
Провадження № 2/591/660/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Кирионенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги мотивує тим, що 12 лютого 2023 року між відповідачкою та TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики № 78779862.

14 червня 2021 року між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №10 від 21 вересня 2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідачки в сумі 30692,50 грн., з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21192,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

29 березня 2023 р. між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено кредитний договір № 102234701.

28 вересня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28092023, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) позивачу за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 28 вересня 2023 року до Договору факторингу № 28092023 від 28 вересня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідачки в сумі 17922,75 грн., з яких: 3920,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13351,05 грн. - сума заборгованості за відсотками; 651,70 грн. - заборгованість за комісією.

Відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати надані їй кошти в строки, передбачені договорами.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості за договорами у загальному розмірі: 48615,25 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за Договором позики №78779862 в розмірі 30692 грн. 50коп., за кредитним договором №102234701 в розмірі 17922 грн. 75 коп., а всього стягнуто заборгованості за договорами у загальному розмірі 48615 грн. 25коп. та судовий збір в сумі 3028 грн.00 коп. (а.с.73-74).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2025 року скасовано вказане заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 07 липня 2025 року о 16 год. 00 хв.

15 квітня 2025 року від відповідачки в особі представника - адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що відповідачка заперечує проти задоволення вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

В обґрунтування заперечень відповідачка вказує на те, що позивач посилається на те, що право вимоги за Договором позики № 78779862 від 12 лютого 2023 року перейшло до них на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, так, оскільки Договір факторингу було укладено 14 червня 2021 року, а сам договір позики - у лютому 2023 року (згідно позовних вимог), тобто, на момент укладення Договору факторингу, строк виконання за Кредитним договором ще не настав, вказаний Кредитний договір взагалі не було укладено на момент укладення Договору факторингу, а тому вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики № 78779862 від 12 лютого 2023 року є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 лютого 2023 року, між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 78779862 від 12 лютого 2023 року.29 березня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 102234701 від 29 березня 2023 року.

Проте, до матеріалів справи не було надано жодних доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за вищезазначеними кредитними договорами.

У матеріалах позовної заяви взагалі відсутні докази про перерахування кредитних коштів на рахунок Відповідача за Кредитними договорами.

В матеріалах справи міститься Витяг з Реєстру боржників № 10 від 21 вересня 2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, який містить лише підпис представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», а підпис представника ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відсутній.

Також, в матеріалах справи міститься Витяг з Реєстру боржників від 28 вересня 2023 року до Договору факторингу № 28092023 від 28 вересня 2023 року, який містить лише підпис представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», а підпис представника ТОВ «МІЛОАН» - відсутній.

Надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу не містять підпису сторін фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договорами. Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з якого вбачалося би право вимоги за кредитними договорами, позивачем надано не було.

Так, витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами виникнення заборгованості за кредитним договором та не підтверджують правильність нарахування вказаної заборгованості.

Тобто в матеріалах справи містяться лише розрахунки заборгованості, підготовлені працівниками ТОВ «ФК «ЄАПБ», у яких відсутні будь-які пояснення, щодо нарахування суми заборгованості, а також відсутні будь-які дані, стосовно розрахунку заборгованості, наданого первісними кредиторами.

Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Розрахунок заборгованості підготовлений правонаступником - ТОВ «ФК «ЄАПБ, а не первісними кредиторами. Крім цього, в вказаному розрахунку взагалі не міститься жодних підписів, печаток з даними первісних кредиторів. Також вказаний розрахунок не місить жодної інформації про нарахування заборгованості, не вказана відсоткова ставка, за якою здійснюється нарахування, а також, відсутні дані, стосовно внесення коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором Позичальником.

Позивач не надав суду докази про отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді.

З урахуванням вищезазначеного, позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачці ОСОБА_1 .

Позивач просить стягнути з відповідачки 651,70 грн. - заборгованість з комісії за Кредитним договором № 102234701 від 29 березня 2023 року.

За висновками Верховного Судуу справі N 343/557/15-ц від 20 липня 2022 року несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Виходячи з наведеного позивачем нараховано боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні.

Сторона відповідача вважає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 лютого 2023 року, між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою було укладено Договір позики № 78779862 від 12 лютого 2023 року.

Відповідно до Реєстру боржників №10 від 21 вересня 2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 30692,50 грн., з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21192,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до умов Кредитного договору, за користування кредитом, клієнт сплачує Товариству 2,5 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована, кредит надається строком на 30 днів.

Отже, з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за Договором позики № 78779862 від 12 лютого 2023 року, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 7125,00 грн. (9500 * 2,5% * 30).

Так, звертає увагу суду, що проценти нараховували після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), правовою позицією Верховного суду України, висловленої в Постанові ВСУ від 08.06.2016р. N 6-330цс16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звертає увагу суду на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим.

Так, нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 167-181).

16 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами представника відповідачки та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 193-212).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2025 року витребувано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, яка містить банківську таємницю.

07 липня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справ відкладено до 03 грудня 2025 року о 16 год. 00 хв. у зв`язку з витребуванням доказів у справі.

В зазначене судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з`явилася. Від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідачки, просить суд в задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у відзиві.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78779862 (далі договір позики).

Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора e0gm3ApFBP (електронного підпису), про що свідчить п. 20, 28 Договору позики.

За цим Договором Кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 9500 грн. 00 коп. на строк 90 днів, зі сплатою відсотків - 2,5% в день, 4715,96 % річних (а.с. 6-7).

14 червня 2021 року між TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 9-10), а також Додаткові угоди (а.с 11,12, 142).

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості по договору позики від 12 лютого 2023 року, відповідно до якого сума заборгованості складає - 30692,50 грн., з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21192,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.131-135).

Згідно реєстру боржників №10 від 21 вересня 2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за договором позики № 78779862, укладений з Відповідачкою на суму 30692,50 грн., з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21192,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.143-145).

З копії платіжної інструкції № 20240 від26 вересня 2023 року слідує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на рахунок ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 2783354, 57 грн. як плату за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди №11 від 21 вересня 2023 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с.146).

29 березня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено Договір про споживчий кредит № 102234701 (далі кредитний договір).

За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 4900 грн. 00 коп. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 29 березня 2023 року.

Відповідно до п.п. 1.3.1. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 13.04.2023 р. (рекомендована дата платежу).

Згідно п.п. 1.3.2. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 12 липня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 13 квітня 2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 12 липня 2023 року (останнього дня строку кредитування) (п.п. 1.4 Договору).

Відповідно до п.п. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 651,70 грн., яка нараховується за ставкою 13.30 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1029,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13230,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п. 1.5.2, 1.5.3 Договору).

Згідно до п.п. 2.1. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (а.с. 21-26, 27).

28 вересня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28092023, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 28-30).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 28 вересня 2023 року до Договору факторингу № 28092023 від 28 вересня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідачки в сумі 17922,75 грн., з яких: 3920,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13351,05 грн. - сума заборгованості за відсотками; 651,70 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 32).

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості до кредитного договору №102234701 від 29 березня 2023 року, відповідно до якого сума заборгованості складає 17922,75 грн., з яких: 3920,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13351,05 грн. - сума заборгованості за відсотками; 651,70 грн. - заборгованість за комісією (а.с.137-138).

Згідно реєстру боржників №2 від 28 вересня 2023 року до Договору факторингу № 28092023від 28 вересня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 102234701 від 29 березня 2023 року на суму 17922,75 грн., з яких: 3920,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13351,05 грн. - сума заборгованості за відсотками; 651,70 грн. - заборгованість за комісією (а.с.147-149).

З копії платіжної інструкції № 20267 від 03 жовтня 2023 року слідує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на рахунок ТОВ «МІЛОАН» 1602083,42 грн. як плату за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди №11 від 21 вересня 2023 року до Договору факторингу № 28092023 від 28 вересня 2023 року (а.с.150).

Відповідачка не виконала свого обов`язку повернути грошові кошти в строки визначені договором.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У пропозиції укласти кредитний договір зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://alexcredit.ua/umovi).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, підписуючи пропозицію укласти договір (оферта) позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір позики від 12 лютого 2023 року та кредитний договір від 29 березня 2023 року підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладання між сторонами правочинів.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Отже, судом встановлено, що кредитні договіри, укладені у формі електронного документу, із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори з відповідачкою не були б укладені. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи сторони відповідача у цій частині.

Крім того договори та їх умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Матеріали справи не містять доказів та відповідачкою не доведено, що вона не використовувала одноразові ідентифікатори для підписання електронної форми кредитних договорів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Не заслуговують також на увагу доводи відповідачки про те, що вона не отримувала грошових коштів за вказаними вище кредитнимидоговорами.

Відповідно до відповіді АТ КБ «Приват Банк» на ухвалу суду від 07 липня 2025 року надано інформацію, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку станом на 12 лютого 2023 року було відкрито такі карткові рахунки: 9848,141723, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , а також повідомлено, що на ім`я відповідачки в банку емітовано карту № НОМЕР_3 (а.с. 235).

З виписки по рахунку по рахунку № НОМЕР_3 за період з 12 лютого 2023 року по 16 лютого 2023 року, та за період з 29 березня 2023 року по 02 квітня 2023 року встановлено, що відповідачка отримала зарахування переказу на суму 9500 грн. 00 коп. 12 лютого 2023 року (а.с. 236), а також на суму 4900 грн. 00 коп. 29 березня 2023 року (а.с. 237).

Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів, які б спростували вказані докази перерахування коштів за наведеними вище кредитними договорами.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З приводу заперечень відповідачки щодо недоведеності набуття позивачем права вимоги до неї за зобов`язаннями, що виникли з вказаних договорів, суд не погоджується, з огляду на наступне.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Відповідно до матеріалів справи 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у якому зазначено, що право вимоги це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі Договору Позики.

Згідно п. 1.2 договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Враховуючи положення договору факторингу, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки, оскільки Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 10 від 21 вересня 2023 року підписано сторонами в межах дії договору факторингу, і після укладення договору № 78779862 від 12 лютого 2023 року (а.с. 13).

З матеріалів справи встановлено, що 28 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу № 28092023, у якому зазначено, що право вимоги це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з Боржника, які виникли на підставі кредитних договорів.

Згідно п. 1.2 договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Враховуючи положення договору факторингу, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки, оскільки Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 2 від 28 вересня 2023 року підписано сторонами в межах дії договору факторингу, і після укладення договору № 102234701 від 29 березня 2023 року (а.с. 31).

Отже, копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

На підставі частини 1, 3 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

У матеріалах справи відсутні відомості про здійснення відповідачкою сплати на рахунок ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредиту та на рахунок ТОВ МІЛОАН», а тому відсутні підстави для її звільнення від сплати заборгованості за кредитним договором новому кредитору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення договорів перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Таким чином, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукали у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зоруекономічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи вказану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за договором позики в розмірі 30692,50 грн, що складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 9500,00 грн; суми заборгованості за відсотками 21192,50 грн, а також за кредитним договором в розмірі 17922,75 грн., що складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 3920,00 грн., суми заборгованості за відсотками 13351,05 грн., суми заборгованості за комісією 651,70 грн, не є співрозмірною сумі кредиту за договорами, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаними договорами до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, а саме: заборгованість за договором позики за відсотками у розмірі з 21192,50 грн. до 5000,00 грн. та за кредитним договором за відсотками у розмірі з 13351,05 грн. до 3000, грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики № 787779862 в розмірі 14500 грн. 00 коп., з яких: 9500 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; та за кредитним договором № 102234701 в розмірі 7571 грн. 70 коп., що складається з 3920 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3000 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 651 грн.70 коп.- заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 22071 грн. 70 коп.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1362 грн.60 коп. (3028*45%/100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за договорами у загальному розмірі 22071 грн.70 коп., судовий збір у сумі 1362 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, 01032.

Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя А.П.Сидоренко