Справа № 155/695/25 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/1282/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 Богоноса Ігоря Михайловича на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 31 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі ТОВ «ФК «Кредіплюс») та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 80422, згідно з умовами якого типом кредиту є кредитна лінія. ОСОБА_1 отримала кредит (перший транш) у розмірі 16 667 грн строком на 252 дні, зі сплатою відсотків за користування першим траншем кредиту у розмірі 286,0% річних.

28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладений договір факторингу № 28012025, згідно з умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, кредит у вставлений договором строк не повернула, відсотки за користування кредитом та комісію не сплатила, у зв`язку з чим у неї станом на 17 квітня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 21 323 грн 89 коп., з яких: 12 744 грн 76 коп. - заборгованість за кредитом; 7 972 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на дату відступлення права вимоги; 607 грн - заборгованість за комісіями.

Ураховуючи наведене, ТОВ «Факторинг Партнерс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року у розмірі 21 323 грн 89 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2025 року позов ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року у розмірі 21 323 грн 89 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 Богонос І.М., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ТОВ «Факторинг Партнерс» відмовити.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій справі. Так, суд ухвалами від 08 липня 2025 року та 11 серпня 2025 року витребував від позивача, а потім від третьої особи інформацію, яка є важливою для здійснення вимог, що є предметом позову, проте рішення винесене без витребуваних документів. Суд виніс рішення неповно встановивши обставини справи, відсутні витребувані первинні бухгалтерські документи із письмовим зазначенням призначення здійснених відповідачем платежів, які безумовно є письмовим повідомленням позичальника для кредитора про дострокове повернення боргу та визначає порядок зарахування кредитних коштів. При цьому суд дійшов передчасного висновку, що позичальник не виконав умову договору про письмове повідомлення про дострокове погашення боргу. В матеріалах справи також відсутні докази щодо виникнення зобов`язань по сплаті та відповідно повернення комісії але незважаючи на це суд задовольнив позов в цій частині. Порушення норм матеріального права виявилося у незастосуванні судом ст. 517 Цивільного кодексу (далі ЦК) України. Позивач не має витребуваних судом документів, що стосуються зобов`язання в частині первинної документації про оплату, а представив суду лише зведені бухгалтерські таблиці, в яких відсутні дані про призначення платежів (письмове повідомлення відповідача про дострокове повернення позики). Наведене свідчить, що у позивача відсутні докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні та відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України відповідач має право не виконувати свого обов`язку до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, але протиправно оскаржуваним рішенням таке право відповідача грубо порушено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я. Я., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов у цій справі. Відповідач прямо не заперечує факт укладання договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами. Посилання відповідача на те, що товариством не надано належних доказів є безпідставними та такими, що не підлягають взяттю до уваги. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в передбаченому умовами кредитного договору порядку, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Крім того, відповідач вказує лише на недоведеність факту існування кредитного зобов`язання, але будь-яких доказів цьому не надає. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в передбаченому умовами договору порядку, що підтверджується відповідними доказами. Доказів зворотного відповідачем не надано.

Відзив на апеляційну скаргу третя особа не подала.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 10 грудня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині розміру кредитної заборгованості та судового збору належить змінити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «Кредіплюс» із заявою на видачу кредиту №100297782, в якій просила на підставі договору встановити ліміт кредитної лінії у розмірі 72 223 грн та видати перший транш кредиту у розмірі 16 667 грн (п. 1). У п. 2 заяви ОСОБА_1 погодилася, що договір буде виконано нею на підставі його умов і положень. Заява підписана власноручно відповідачем (а.с.10).

31 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 80422, згідно з умовами якого типом кредиту є кредитна лінія, перший транш надається у розмірі 16 667 грн на рахунок картку позичальника (сума фактично наданого кредиту становить 15 000 грн 30 коп.), строком на 252 дні, зі сплатою відсотків за користування першим траншем кредиту у розмірі 286,0% річних, а також комісія за надання першого траншу у розмірі 1 666 грн 70 коп., загальні витрати за першим траншем складають 22 304 грн 80 коп. (а.с.6, 7).

Підписання договору про надання споживчого кредиту № 80422 від 31 липня 2021 року свідчить про те, що ОСОБА_1 умови договору були зрозумілими та вона своїм підписом письмово підтвердила, що погодилася на правила надання коштів у позику та публічною частиною договору про споживчий кредит в редакції від 14 липня 2021 року (а.с.11-26). Факт підписання договору відповідач не заперечувала.

31 липня 2021 року сторони також підписали паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, в якому відображено основні умови кредиту з урахуванням побажань споживача, порядок повернення кредиту та інші умови (а.с.8, 9).

Згідно з платіжним дорученням № CRD_322790 від 01 серпня 2021 року на картковий рахунок, який був вказаний ОСОБА_1 у договорі, перераховано 15 000 грн 30 коп., що свідчить про виконання кредитодавцем свого обов`язку по наданню кредиту (а.с.29).

28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладений договір факторингу № 28012025, згідно з умовами якого клієнт передав (відступив) фактору за плату, а фактор прийняв належні клієнту грошові вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Сторонами договору підписані відповідні акти приймання-передачі реєстру боржників (а.с.34-47).

Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 28012025 від 28 січня 2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитним договором № 80422 від 31 липня 2021 року до боржника ОСОБА_1 (а.с.48).

Судом також встановлено, що згідно із наданим позивачем розрахунку у ОСОБА_1 станом на 17 квітня 2025 року існує заборгованість за договором про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року, розмір якої становить 21 323 грн 89 коп., з яких: 12 744 грн 76 коп. - заборгованість за кредитом; 7 972 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на дату відступлення права вимоги; 607 грн - заборгованість за комісіями (а.с.30-33).

Задовольняючи позов ТОВ «Факторинг Партнерс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданого їй кредиту у строки, передбачені договором про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21 323 грн 89 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, та яка підлягає стягненню з неї на користь товариства. При цьому суд не погодився із доводами відповідача про те, що вона виконала свої зобов`язання перед кредитором повністю, а заборгованість нарахована внаслідок неналежного обліку коштів, що надійшли від неї на користь первісного кредитора достроково, посилаючись на недотримання відповідачем положень п. 4.10.2. публічної частини договору про споживчий кредит щодо письмового повідомлення кредитодавця не менш ніж за 1 робочий день до моменту здійснення платежу. Тому суд вважав, що дії, які спрямовані на виконання умов договору, але здійснені з порушенням його положень, слід вважати порушенням самого договору, оскільки первісний кредитор не отримавши письмового повідомлення, не міг знати про намір відповідача сплатити кредит достроково, а тому здійснював періодичне зарахування отриманих коштів відповідно до умов визначених п. 2.6.1. договору та графіку платежів.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

- доходи кредитодавця у вигляді процентів;

- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

- інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Отже, відповідно до наведених положень вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодилася сплатити комісію за надання кредиту.

Аналізуючи умови договору про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій первісного кредитора щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки умовами договору передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.

Наведене узгоджується з правовим висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно з ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що на дострокове погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №80422 від 31 липня 2021 року відповідач ОСОБА_1 , як вона стверджує, сплатила 11 серпня 2021 року одним платежем 16 873 грн, проте доказів цього не надала. Разом з тим, з картки обліку виконання договору вбачається, що 11 серпня 2021 року на погашення боргу надійшла сума у розмірі 13 966 грн, а 16 серпня 2021 року 2 908 грн. Загальна сума погашення становить 16 874 грн. Позивач не заперечував факт здійснення відповідачем зазначених проплат. Однак, первісний кредитор сплачені відповідачем кошти зараховував у рахунок майбутніх платежів, а не як дострокове погашення кредиту, через що у ОСОБА_1 станом на 17 квітня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 21 323 грн 89 коп., з яких: 12 744 грн 76 коп. - заборгованість за кредитом; 7 972 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на дату відступлення права вимоги; 607 грн - заборгованість за комісіями. Наявність у відповідача заборгованості позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» як новий кредитор мотивувало тим, що всупереч п. 4.10.2. публічної частини договору про споживчий кредит відповідач для дострокового погашення кредиту не вжила відповідних заходів, а саме письмово не повідомила кредитодавця не менш ніж за 1 робочий день до моменту здійснення платежу.

Згідно з п. 4.10.2. публічної частини договору про споживчий кредит в редакції від 14 липня 2021 року позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит (транш), у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів, письмово повідомивши про це кредитодавця не менш ніж за 1 робочий день до моменту здійснення платежу. Якщо позичальник подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Позичальник у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту (зокрема комісію за управління та обслуговування кредиту), за період фактичного користування кредитом (а.с.24 зворот).

Частинами 1-3 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.

Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення та на вимогу споживача надати йому новий графік платежів. Договором про споживчий кредит може встановлюватися порядок дострокового повернення споживчого кредиту з урахуванням положень частини третьої цієї статті.

Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом.

Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту.

Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку плату, пов`язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про споживчий кредит, що передбачає сплату споживачем будь-якої плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

Проте, ані Закон України «Про споживче кредитування», ані умови укладеного договору, як індивідуальна його частина, так і публічна, не містять положень про наслідки недоотримання позичальником умови договору щодо письмового повідомлення кредитодавця про дострокове погашення кредиту, зважаючи на те, що позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, а кредитору забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Разом з тим, з письмових пояснень відповідача ОСОБА_1 , наданих апеляційному суду, вбачається, що остання повідомляла кредитодавця ТОВ «ФК «Кредіплюс» про дострокове погашення кредиту та узгоджувала з ним на які рахунки перераховувати кошти на погашення кредиту.

Отже, сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 16 874 грн повинні бути зараховані як дострокове погашення кредиту, а відповідач фактично зобов`язана повернути відсотки за користування кредитом за період до 16 серпня 2021 року, оскільки матеріали справи не містять достовірних доказів дострокового погашення нею кредиту саме 11 серпня 2021 року. Згідно з карткою обліку виконання договору за період з 01 серпня 2021 року до 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 за користування кредитом нараховані відсотки у розмірі 1 961 грн 37 коп. Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 754 грн 37 коп. ((16 667 грн тіло кредиту + 1961 грн 37 коп. нараховані відсотки) 16 874 грн кошти як дострокове погашення кредиту), що є підставою для зміни рішення суду у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить в частині розміру кредитної заборгованості змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 754 грн 37 коп. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу через відсутність доказів про їх оплату. Тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд у цій справі рішення суду змінює, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс», на його користь з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути понесені позивачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 199 грн 36 коп., а з позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь відповідача у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 334 грн 55 коп.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене та положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати позивача ТОВ «Факторинг Партнерс», на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 3 135 грн 19 коп. (3 334 грн 35 коп. 199 грн 36 коп.).

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 вересня 2025 року у цій справі в частині розміру кредитної заборгованості та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 80422 від 31 липня 2021 року у розмірі 1 754 (одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) гривні 37 (тридцять сім) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 135 (три тисячі сто тридцять п`ять) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: