Провадження № 22-ц/802/1409/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2025 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, а вони фактично припинили шлюбні відносини. З посиланням на приписи ст.112 СК України просить суд розірвати шлюб між сторонами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 15 березня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №220 розірвано.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач, в інтересах якого діє його представник, подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення вказівку про категоричність заперечення позивачем можливості збереження сім`ї.

Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено, що 15 березня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №220.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що подружніх стосунків з відповідачем не підтримують, подальше збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер.

Спільне подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження сім`ї вважає недоцільним та таким, що суперечить її інтересам.

За приписом статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.

У частині першій статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, дійшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловила таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, а примушення жінки до шлюбу не допускається.

Твердження апелянта про необхідність розгляду даної справи з врахуванням ЗУ « Про міжнародне приватне право» є помилковими, оскільки як позивач так і відповідач є громадянами України, а відтак розгляд справи відбувається за правилами судочинства України, відповідно знаходження ОСОБА_2 на даний час за межами України не позбавляє права на захист її прав та інтересів у національному суді.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З огляду на викладене, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травня 2019 року (справа № 442/6319/16-ц).

В прохальній частині позову, позивач заперечувала щодо надання строку на примирення.

Апеляційним судом встановлено, що з часу звернення з позовом до дня розгляду справи апеляційним судом пройшло п`ять місяців, однак сторони сімейні стосунки не поновили та не примирилися. Це підтверджує позицію позивача про те, що вона не бажає проживати у шлюбі з відповідачем, не бажає з ним примиритися та відновити подружні стосунки, а тому вказівки відповідача що судом не надано строку на примирення не заслуговують на увагу, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Тому вжиття заходів щодо примирення сторін по справи є недоцільним.

Посилання сторони відповідача на те, що судом першої інстанції розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, чим позбавило сторону відповідача на врегулювання спору з позивачем, не заслуговує на увагу.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя ( п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін ( ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного снування таких умов: характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (п.2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України).

Оскільки, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відповідно до вимог ч. 6 ст. 279 ЦПК України, тому розгляд даної цивільної справи судом першої інстанції здійснювалось в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем не наведено обставин, які підтверджують про наявність підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі №668/13907/13-ц).

На думку колегії суддів, відсутні правові підстави для зміни рішення суду, про які вказує ОСОБА_3 в апеляційній скарзі. Суд першої інстанції, вивчивши доводи позовної заяви в якій позивач зокрема: просила не надавати термін для примирення та після відкриття провадження та призначення справи до розгляду не подала заяв, які б свідчили про відмінність її позиції тій яка викладена у позові, вжив у мотивувальній частині рішення вислів про «категоричне» заперечення щодо збереження її сім`ї. Вживання слова «категорично» відповідає змісту цього слова, який міститься в тлумачному словнику, з врахуванням встановлених обставин та позиції позивача у даній справі.

Крім того, вжиті судом фрази, які апелянт просить виключити з мотивувальної частини рішення, жодним чином не впливають на правильність вирішення судом заявлених вимог.

Вирішуючи спір, суд з`ясував причини фактичного припинення шлюбу та навів у рішенні мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є між сторонами неможливе, тоді як доводи відповідача зводяться лише до заперечення висновків суду та вимог позивача про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: