Справа №504/5269/24
Провадження №2/504/1756/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря Ориник М.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 позивачі звернулись до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просять визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право на 1/3 частини земельної ділянки площею 5,8 га, яка розташована на території Доброславської сільської ради Одеського району Одеської області..

На обгрунтування своїх доводів заявники вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько- ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина.

Як стверджують заявники, за життя ОСОБА_3 належала земельна ділянка, площею 5,8 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, Доброславська територіальна громада (колишня територія Кремидівської сільської ради Одеської області), на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД № 13-59, який виданий Комінтернівською районною радою народних депутатів від 27.11.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 59 від 27.11.1995 року.

Заявники стверджують, що вони своєчасно звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, проте їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у них відсутні правовстановлюючі документи.

Заявники вважають, що вони мають право успадкувати право користування вказаної земельної ділянки, оскільки, як на їх думку, це право не припинилось після смерті спадкодавця.

Заявники повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи по суті, подали заяви про розгляд справи у свою відсутність.

Представник Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті шляхом надіслання повістки через систему ЕСІТС.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного:

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД № 13-59, який виданий Комінтернівською районною радою народних депутатів від 27.11.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 59 від 27.11.1995 року, належала земельна ділянка площею 5,8 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, Доброславська територіальна громада (колишня територія Кремидівської сільської ради Одеської області).

За життя ОСОБА_3 створив фермерське господарство, діяльність якої за життя спадкодавця підтвердили позивачі, водночас в теперішній час СФГ припинено.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина.

Спадщину після смерті батька прийняли його діти позивачі у справі, що розглядається.

Органом нотаріату відмовлено заявникам у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді вказаних земельних ділянок, оскільки на думку органу нотаріату за життя ОСОБА_3 не скористався правом приватизації земельних ділянок.

Суд вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи за Законом України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2009-XII; тут і далі - у редакції, чинній на час створення фермерського господарства право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення такого господарства його засновник, перейшло до цього господарства, а тому не припинилося через смерть засновника та не може бути успадкованим спадкоємцями останнього.

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права.

Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства (див. аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (реєстровий номер 85174518)).

Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до утвореного ним фермерського господарства, не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть засновника.

Суд вважає, що право постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство.

Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.

Оскільки після проведення державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи право постійного користування земельною ділянкою, наданою засновникові для ведення такого господарства, набуває останнє, то смерть засновника селянського (фермерського) господарства не породжує у спадкоємців такого засновника права успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, яку засновник отримав для ведення зазначеного господарства та створив (зареєстрував) останнє за Законом № 2009-XII.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимоги позивачів про визнання за ними як за спадкоємцями засновника утвореного фермерського господарства права постійного користування спірними земельними ділянками.

Таким чином позов не підлягає задоволенню.

Питання судового збору у позові не порушувалось, підстав для його розподілу не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 207, 208, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко