П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майстренко Наталія Миколаївна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року у складі судді Голяни О.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації, Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, Державної організації «ДоброБуд» Закарпатської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМІНУС СТАРК» про визнання недійсним договору купівлі продажу суперфіцію земельної ділянки, припинення права суперфіцію (забудови) земельної ділянки та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації, Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, ДП «Добробут» Закарпатської обласної державної адміністрації, ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» про визнання недійсним договору купівлі продажу суперфіцію земельної ділянки від 09.06.2023, укладеного Закарпатською обласною державною (військовою) адміністрацією з ТОВ Домінус Старк»; припинення ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» право суперфіцію (забудови) земельної ділянки з кадастровим номером :41:001:0600 площею 1,1250 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; застосування наслідків недійсності правочину.

Також представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Майстренко Н.М, подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить на час розгляду справи в суді заборонити відповідачу ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» /, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд.13, порп.1, оф.2/ та іншим особам виконувати будь які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :41:001:0600, площею 1,1250 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у вересні 2024 ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 02.05.2024, реєстраційний номер в ЄДЕССБ 886, «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 », розпочало будівельні роботи на земельній ділянці, відведення якої та речове право користування для забудови якої оскаржується. Подальше будівництво унеможливить/істотно утруднить виконання можливого рішення суду про визнання недійсним договору купівлі продажу суперфіцію земельної ділянки та застосування реституції, потребуватиме значних витрат на демонтаж і може спричинити шкоду бюджету; для ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання судового рішення необхідне застосування відповідні заходи згідно зі ст. ст. 149151 ЦПК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майстренко Н.М. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майстренко Н.М., просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні заяви, не надав належної їм правової оцінки та безпідставно відмовив у задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатська обласна державна (військова) адміністрація просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМІНУС СТАРК» просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

В судове засідання апелянт та його представник не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник апелянта адвокат Майстренко Н.М. подала суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу у їх відсутності.

Представник Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації Ільницька Л.М. у судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника сторони, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема: забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2020 року у справі №334/6521/19.

Наведені вище підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям норм цивільно-процесуального законодавства при формальному дотриманні їх вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.06.2023 між Закарпатською обласною адміністрацією Закарпатською обласною військовою адміністрацією /власник/ та ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» /суперфіціарій/ укладено договір купівлі продажу права суперфіцію земельної ділянки, відповідно до якого власник зобов`язався передати суперфіціарію, як переможцю земельних торгів згідно з протоколом про результати земельних торгів від 25.05.2023 №LSE001-UA-128, право користування земельною ділянкою, визначеною пунктом 2.1 цього Договору, для забудови (суперфіцію) строком на 5 (п`ять) років, а суперфіціарій зобовязується прийняти це право та оплатити його вартість /т.2, а.с.92-95/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №335142002 від 09.06.2023, правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :41:001:0600, площею 1,1250 га, на підставі договору суперфіцію, серія та номер 2226 від 09.06.2023, є ТОВ «ДОМІНУС СТАРК», /т.2, а.с.96/.

У вересні 2024 року ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 02.05.2024, реєстраційний номер в ЄДЕССБ 886, «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 », розпочало будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :41:001:0600.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ДОМІНУС СТАРК» здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці, право використання якої належать останньому на підставі договору суперфіцію, до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили може мати негативні правові наслідки, оскільки в цьому разі (в разі задоволення та накладення заборони) фактично буде констатовано обставини, на які позивачі посилаються в позовній заяві, а саме: невідповідність вимогам закону вчиненого між відповідачами договору суперфіцію, що може мати місце тільки за наслідками вирішення такого спору по суті.

Як вірно вказано судом першої інстанції, у даному випадку заборона будівництва на земельній ділянці особі, яка є її користувачем, отримала у встановленому порядку відповідні дозвільні документи, є непропорційним обмеженням її прав доки судом не буде встановлено підставність позовних вимог.

Судом також правильно указано, що сам факт здійснення будівельних робіт на спірній земельній ділянці не свідчить про наявність реальної та невідворотної загрози невиконання ймовірного майбутнього рішення суду. У разі визнання правочину недійсним, законодавством передбачена можливість застосування реституції, про застосування якої і заявив позивач, шляхом покладення відповідних обов`язків на сторони спору. Можливість застосування реституції сама по собі не свідчить про неминуче виникнення бюджетних витрат чи неможливість їх компенсації у встановленому порядку. При цьому, за відсутності належних доказів про те, що відповідачі вчиняють дії з метою ухилення від виконання рішення суду або створюють умови для його унеможливлення, вжиття заходів забезпечення у формі заборони будівельних робіт буде передчасним і надмірним втручанням у господарську діяльність відповідача ТОВ «ДОМІНУС СТАРК».

Окрім того, необхідно зауважити, що наявний між сторонами спір, у зв`язку з яким позивач просив вжити заходи забезпечення позову, на даний час вирішено по суті, і рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМІНУС СТАРК». про визнання недійсним договору купівлі продажу суперфіцію земельної ділянки, припинення права суперфіцію (забудови) земельної ділянки та застосування наслідків недійсності правочину, залишено без задолення.

З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову та обґрунтовано відмовив у поданій заяві.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Майстренко Наталія Миколаївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: