Справа № 175/7843/25
Провадження № 2-о/175/131/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2025 року с-ще. Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.,

присяжних: Бєлянцевої Г.І.

Корси Л.І.

при секретарі Кальченко Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно автоматизованого розподілу судових справ між суддями заява була розподілена до провадження судді Бойко О.М.

В заяві просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Соледар Донецької області, уродженця м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який постійно до мобілізації в Збройні сили України проживав за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 .

Обґрунтовує свою заяву тим, що ОСОБА_2 з моменту початку повномасштабної війни з березня 2022 року був мобілізований до лав Збройних сил України та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Соледар Донецької області підчас евакуації з поля бою загиблого військовослужбовця син заявниці ОСОБА_2 підірвався на ворожій протипіхотній міні, внаслідок чого отримав тяжкі вогнепальні поранення несумісні з життям і загинув на місці.

Тіло сина евакуювати не вдалося, оскільки територія, на якій сталася подія, безперервно обстрілювалася ворожою артилерією, була захоплена супротивником та залишається тимчасово окупованою.

Вказані обставини підтверджуються змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 2023 року № 849.

Так як тіло ОСОБА_2 не було евакуйоване, тому судово-медична експертиза не проводилась.

Згідно довідки від 23.07.2024 року, виданої Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС у місті Дніпрі, актовий запис про смерть ОСОБА_2 відсутній.

У зв`язку з відсутністю документа, який може бути підставою для державної реєстрації смерті в органах ДРАЦС, у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі заявниці ОСОБА_1 було в усній формі відмовлено в державній реєстрації смерті сина ОСОБА_2 . Тому вона не може зареєструвати смерть сина та реалізувати її права.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації смерті сина в органах ДРАЦС, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема, щодо отримання одноразової допомоги після загибелі сина та оформлення пенсії.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 не з`явилась. Через свого представника адвоката Маркело В.О. надала заяву в якій підтримала свої вимоги та просила суд задовольнити їх.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 у судове засідання не з`явився. Клопотань не надавали.

Представник Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився. Клопотань не надавали.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення вимог заяви з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні факти.

Син заявника ОСОБА_2 з моменту початку повномасштабної війни з березня 2022 року був мобілізований до лав Збройних сил України та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Соледар Донецької області підчас евакуації з поля бою загиблого військовослужбовця син заявниці ОСОБА_2 підірвався на ворожій протипіхотній міні, внаслідок чого отримав тяжкі вогнепальні поранення несумісні з життям і загинув на місці. Тіло сина евакуювати не вдалося, оскільки територія, на якій сталася подія, безперервно обстрілювалася ворожою артилерією, була захоплена противником та залишається тимчасово окупованою.

Вказані обставини підтверджуються змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 2023 року № 849.

Так як тіло ОСОБА_2 не було евакуйоване, тому судово-медична експертиза не проводилась.

Згідно довідки від 23.07.2024 року, виданої Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС у місті Дніпрі, актовий запис про смерть ОСОБА_2 відсутній.

У зв`язку з відсутністю документа, який може бути підставою для державної реєстрації смерті в органах ДРАЦС, у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі заявниці ОСОБА_1 було в усній формі відмовлено в державній реєстрації смерті сина ОСОБА_2 . Тому вона не може зареєструвати смерть сина та реалізувати її права.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації смерті сина в органах ДРАЦС, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема, щодо отримання одноразової допомоги після загибелі сина та оформлення пенсії.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року було витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином засвідчені копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 2023 року №849; копію акту про настання смерті ОСОБА_2 ; копію Акту службового розслідування в/ч НОМЕР_1 .

07 листопада 2025 року до суду надійшли запитуванні копії документів.

Згідно Наказу Міністерства оборони України №1626 від 28.02.2023 року про результати службового розслідування вбачається, що ОСОБА_2 загинув під час виконання службового завдання та ознак життя не подав. Евакуація тіла була неможлива, у зв`язку із артилерійськими обстрілами та подальшою окупацією території на якій загинув ОСОБА_2 .

Вказане також підтверджується актом №148 від 01.02.2023 року про настання смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 року (по справі №175/3061/25) було встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) є рідною матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VІІІ воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №67/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, термін якого неодноразово було продовжено.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України,визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами.

Отже, заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави.

У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд, оцінивши подані заявником докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається заявник, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті сина заявниці дає змогу заявнику реалізувати свої права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Соледар Донецької області, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст. 12, 76-81, 89, 263-265, 273, 315-319, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Соледар Донецької області, уродженця м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який постійно до мобілізації в Збройні сили України проживав за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бойко О.М.

Присяжні Бєлянцевої Г.І.

Корси Л.І.