РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокуСправа № 495/6360/25
Номер провадження 2/495/3436/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

19.08.2025 представник ТОВ "Коллект цент" звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами № 5036602 та № 75381959 у сумі 98024,82 грн.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. Щодо укладання кредитного договору № 5036602 від 10.09.2021 позивач зазначив:

10.09.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено договір № 5036602, на підставі якого відповідачу було надано кредит у сумі 10000 грн у вигляді банківського переказу на рахунок за реквізитами в порядку та на умовах, встановлених договором із встановленими порядком та строками погашенням кредиту. Згідно з умовами договору кредит надавався строком на 30 днів з можливістю пролонгації, з 10.09.2021 проценти за користування кредитом за ставкою 5 % за кожен день користування кредитом. Договір кредиту укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписуючи договір відповідач прийняла пропозицію кредитодавця та погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил надання фінансових кредитів, що розміщені на сайті кредитодавця.

Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштів не сплатив.

28.12.2021 було укладено договір №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5036602.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5036602. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №5036602.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №5036602 від 10.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника становить 76000 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 10000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 66000 грн.

1.2. Щодо укладання кредитного договору № 75381959 від 15.08.2021 позивач зазначив:

15.08.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір № 75381959, на підставі якого відповідачу було надано кредит у сумі 6500 грн у вигляді банківського переказу на рахунок за реквізитами в порядку та на умовах, встановлених договором із встановленими порядком та строками погашенням кредиту. Згідно з умовами договору кредит надавався строком на 30 днів, з 15.08.2021 проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом. Договір кредиту укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписуючи договір відповідач прийняла пропозицію кредитодавця та погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил надання фінансових кредитів, що розміщені на сайті кредитодавця.

Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштів не сплатив.

22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75381959.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75381959.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №75381959 від 15.08.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника становить 22024,82 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 6500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15523,76 грн; нараховані 3% річних - 1,06 грн.

1.3 Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти позову ТОВ «Коллект-Центр» заперечив у повному обсязі на підставі спливу позовної давності, в разі задоволення позовних вимог просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 16 500 грн, без штрафних санкцій та процентів, мотивуючи це таким.

Стосовно застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність - 3 роки, для неустойки діє спеціальна однорічна давність.

Мікрокредити оформлювалися дистанційно: 15.08.2021 (договір № 75381959) та 10.09.2021 (договір № 5036602). Позивач заявляє до стягнення 98 024,82 грн із первісних 16 500,00 грн (у т.ч. проценти/штрафні санкції). Право вимоги позивач набув на підставі договорів відступлення (факторингу). Заміна кредитора відбулася після виникнення заборгованості. Жодних дій з боку відповідача, що переривають давність (визнання боргу, часткові платежі у межах строку і т. ін.), позивач не довів.

Позов сформовано й подано до суду у серпні 2025 року, тобто після закінчення трирічної строку давності, що сплив щодо вимог за договорами 2021 року.

Стосовно необґрунтованості заявленої суми стягнення кредитної заборгованості.

Відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення лише тіла кредиту - 16 500 грн, без штрафних санкцій та процентів, заявлених поза межами давності, мотивуючи це тим, що первісна сума позик - 16 500 грн, заявлено до стягнення 98 024,82 грн. Таке зростання за рахунок «штрафів/пені/процентів» суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та співмірності.

1.4 Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі; зазначила, що відповідач не заперечує факт укладання договорів, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами, договори підписано позичальником електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавців; відповідач не надав жодного доказу того, що ним оспорювалися зазначені вище кредитні договори раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначених кредитних договорів щодо їх не укладення, не подав. Таким чином вбачається, що укладені між сторонами кредитні договори не оспорювалися та не визнавалися судом недійсними тому є чинними оскільки відповідають формі.

На виконання умов укладених кредитних договорів, первісні кредитори перерахували відповідачу 10 000 грн, 6 500 грн. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено згідно з умовами договору за ставками 5% та 1,99 % відповідно за кожен день користування кредитом. Відповідно до вищевикладених умов договорів, сторонами погоджено пролонгацію їх дії. Таким чином, строк позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення заборгованості за такими договорами не минув. Набуття права вимоги позивачем також підтверджено належними і достатніми доказами.

2. Рух справи у суді.

Позовну заяву подано до суду 19.08.2025.

Ухвалою від 22.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.09.2025, відкладено на 22.10.2025.

Ухвалою від 22.10.2025 було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 01.12.2025.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надала суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутність.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).

4. Фактичні обставини справи.

4.1. Щодо укладання кредитного договору № 5036602 від 10.09.2021.

10.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі, шляхом подання відповідачем в Особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» Анкети-заяви, укладений договір про споживчий кредит №5036602; одноразовий ідентифікатор L69399 надісланий на номер телефону: НОМЕР_1 .

За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн (п.1.2), строком на 30 днів з 10.09.2021 до 10.10.2021 (п.1.3,1.4). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на вказаний позичальником картковий рахунок (п.2.1). Позичальник зобов`язаний сплатити одноразову комісію в розмірі 19% від суми кредиту, тобто 1900 грн (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1.7% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2, п.1.6).

Згідно з п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена у п.1.6 договору і є незмінною протягом усього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного у п.1.3, є меншою за стандарту. Після завершення первісного строку кредитування та пролонгації проценти з дня продовження кредитування на стандартних умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою.

Строк користування кредитом може бути продовжений на пільгових і на стандартних умовах.

Відповідно до підпункту 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію його дії на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному:

а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил;

б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується кредитодавцем в особовому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.

Таким чином, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору.

Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомлений.

ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за договором і перерахувало 10.09.2021 на відкриту в «Монобанк» на ім`я ОСОБА_1 платіжну карту НОМЕР_2 кошти у розмірі 10000 грн, що підтверджено довідкою ТОВ ФК «Елаєнс».

Відповідач жодного платежу первісному кредитору на виконання умов вказаного договору не здійснив, продовжив користування кредитними коштами після я завершення строку кредитування.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 10.09.2021 по 10.10.2025 (в межах 30 днів первісного строку) нараховані проценти за пільговою ставкою 1,7% в день (170 грн в день).

Із 11.10.2021 по 09.12.2021 відсотки за користування кредитними коштами нараховані за ставкою 5% відповідно до вимог п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору (500 грн в день).

Обставини щодо набуття права вимоги.

28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу №28/12-2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 5036602 від 10.09.2021.

При цьому, ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 28.12.2021 - 23.02.2022 (58 днів) донарахувало відповідачу проценти за користування кредитом за ставкою 5% в день в розмірі 29 000 грн.

Будь-яких платежів на повернення кредиту фактору відповідач не вносив.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників, в тому числі за вищевказаним Договором про споживчий кредит, що підтверджується реєстром боржників, актом прийому-передачі реєстру боржників.

Після набуття права вимоги ТОВ «Коллект Цент» додаткових нарахувань не проводило. Відповідач платежів на повернення кредиту фактору не вносив.

Відповідно до розрахунків заборгованості, станом на 10.01.2023 відповідачу нараховано 66 000 грн відсотків за користування кредитними коштами у сумі 10 000 грн на підставі договору № 5036602 від 10.09.2021; усього заборгованість за вказаним договором становить 76 000 грн.

4.2. Щодо укладання кредитного договору № 75381959 від 15.08.2021.

15.08.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір № 75381959, на підставі якого відповідачу 15.08.2021 року на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано платіж у сумі 6500 грн у вигляді банківського переказу на рахунок за реквізитами в порядку та на умовах, встановлених договором із встановленими порядком та строками погашенням кредиту. Згідно з умовами договору кредит надавався строком на 30 днів з можливістю пролонгації, з 15.08.2021 проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом. Договір кредиту укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписуючи договір відповідач прийняла пропозицію кредитодавця та погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил надання фінансових кредитів, що розміщені на сайті кредитодавця.

Відповідно до пп.6.3 вказаних вище Правил нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за процентними ставками, зазначеними в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою, включаючи день (дату) видачі позики та включаючи день (дату) її повернення.

Згідно з п п. 6.5 п. 6 Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Пунктом 7.4 Правил передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою необмежену кількість разів.

Відповідно до п. 7.7 Правил позичальник погоджується, що при обранні виду пролонгації в особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених Товариством для оформлення пролонгації та продовження строку (терміну) дії Договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода позичальника проявляється у здійсненні дій по внесенню грошових коштів на ім`я Товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. У такому випадку вчинена п озичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення пролонгації, в тому числі внесення позичальником грошових коштів на ім`я Товариства, є діями, які виражають намір позичальника здійснити подовження.

Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштів не сплатив.

22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75381959.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75381959.

За розрахунком позивача, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №75381959 від 15.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника становить 22024,82 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 6500 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15 523,76 грн; нараховані 3% річних - 1,06 грн.

Доказів погашення заборгованості перед Банком з боку відповідача матеріали справи не містять.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми заборгованості за кредитними договорами.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відтак, після підписання кредитного договору у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема, у позикодавця виникає зобов`язання надати кредитні кошти позичальнику, а у позичальника виникає зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи, що виникають в результаті використання кредитних коштів.

Згідно із ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, ТОВ «МІЛОАН» (первісний кредитор) у відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразово ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини у сфері надання кредиту в електронному вигляді, ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 грн, 6 500 грн, натомість позичальником кредитні кошти кредитодавцю не повернуто, що останнім жодним чином не спростовано, з огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 16 500 грн суд вважає такими, що є обґрунтованими та потребують задоволення.

Водночас, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. ч.1-2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому судом взято до уваги усталену практику зазначену у постановах Верховного Суду (постанови: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічної правової позиції дотримано у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.04.2023 у справі №910/4518/16, якою визначено, що «уразі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних випадках строк кредитування пролонговувався на підставі договірних умов.

Натомість суд вважає, що вимоги щодо нарахування відсотків є несправедливими і значно перевищують розмір заборгованості стягнутий за тілом кредиту, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23.

У даному випадку суд стверджує, що дійсно розмір відсотків є завищеним відносно тіла кредиту, непропорційними і нерозумними, що є за своєю суттю несправедливим, оскільки порушують права споживачів кредитних послуг.

Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що кредиторами застосовувалися відсоткова ставка у розмірі 5%, 3% відповідно за кожен день користування кредитними коштами.

Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (10 000 грн, 6 500 грн), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16 500 грн, що дорівнює тілу кредита та відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника.

Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 33 000 грн (10 000 грн (тіло кредиту)+10 000 грн (відсотків за користування кредитними коштами)+ 6 500 грн (тіло кредиту)+6 500 грн (відсотків за користування кредитними коштами).

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

6. Розподіл судових витрат.

6.1 Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з доведеності понесення стороною таких витрат і з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У ч.2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви представником ТОВ «Коллект Центр» надано: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням загальних зборів № 01-11/2023; заявку на надання юридичної допомоги № 649 від 01.07.2025; витяг з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, згідно з яким сума оплати за надані адвокатські послуги становить 25000 грн, з яких: 4000 грн за надання усної консультації з вивченням документів (2 год.), надання письмової консультації (1 год) 3000 грн, 18000грн за складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (4 год.).

Як встановлено заявлена сума витрат на правничу допомогу становить 25 000 грн, що складає 25,5 % від заявленої суми позовних вимог 75,8% від задоволених позовних вимог. На переконання суду така сума є непропорційною та несправедливою.

Керуючись положеннями частини третьої статті 141 ЦПК України; керуючись принципом дійсності, необхідності, розумності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, часткового задоволення позову, суд знаходить необхідним зменшити суму правничої допомоги до 4 000 грн.

6.2. Щодо судового збору.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 33 ,7%) тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволеної вимоги у сумі 816 грн 35 коп. (2422,40 грн х 33,7 : 100%).

Керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» загальну заборгованість за кредитними договорами № 50366202 та № 75381959 у сумі 33 000 (тридцять три тисячі).

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 4 000 грн (чотири тисячі грн) витрат на правничу допомогу; 816 грн 35 коп. (вісімсот шістнадцять грн 35 коп.) витрати по сплаті судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повне судове рішення складене 11.12.2025.

Повне найменування сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306, місто Київ;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.Ф. Волкова