КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 88-ц/824/65/2025
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Кашперської Т.Ц., суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А., вирішуючи питання щодо відкриття провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департамент комунальної власності міста Києва, Київська міська рада, Департамент охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння,

в с т а н о в и в :

10 листопада 2025 року засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - адвокатом Стеценко О.В. до Київського апеляційного суду подано заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами.

Заявник вказував, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Оскільки Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією подано позов про витребування власником (територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради) свого майна (квартири № 53 ) від добросовісного набувача (майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати) - відповідача по справі, то необхідно встановити такі обставини: чи існувало (не було припинено) право власності на майно у позивача на дату набуття права власності відповідачем; чи існувало (не було припинено) право власності на майно у позивача на дату звернення з позовом до суду.

Зазначав, що у даному випадку нововиявленими обставинами є: 1) припинення права власності територіальної громади на майно в інший спосіб, не пов`язаний з «вибуттям майна з володіння власника», 2) припинення права власності територіальної громади на майно до моменту реєстрації новоствореного майна та 3) відмінність (нетотожність) новоствореного майна, від майна, про витребування якого заявлено позовні вимоги.

Вказано, що дані обставини були встановлені під час розгляду справи № 757/23498/21-ц рішенням від 21 липня 2025 року та не були відомі раніше заявнику. Так, у зазначеному рішенні судом встановлено, що 06 червня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м. Відтак, в силу п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності Київської міської ради на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м. було припинено 06 червня 2019 року.

Вказував, що за даних встановлених судом обставин неможливо стверджувати, що майно вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зазначав, що доказом існування даних обставин є рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року у справі № 757/23498/21-ц, яке було складено та підписано 04 серпня 2025 року, тобто в день судового засідання оголошено не було, в зв`язку з чим сторони не могли достеменно знати про факти, встановлені та визнані судом.

Вказував, що натомість відповідач набув у власність квартиру № 53-54 відповідно до договору купівлі-продажу від 24 січня 2020 року, укладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Куксовою М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 367.

Просив скасувати постанову Київського апеляційного суду № 757/57521/20-ц та прийняти нову постанову, якою в задоволенні апеляційної скарги Печерської районної в м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний суд вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в грудні 2020 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася з даним позовом, просила витребувати квартиру № 53-1 (яка фактично є квартирою АДРЕСА_2 з власності ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради як відумерлу спадщину.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до п. 4.16 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2012 року № 1112 забезпечує захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва відносно майна, яке передане до сфери управління Печерського району.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою. Зокрема визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , відумерлою та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Таким чином, власником квартири за вказаною адресою є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 07 червня 2018 року № 96 зараховано до комунальної власності зазначену квартиру та передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 2017 року перебуває у власності ОСОБА_7 19 липня 2018 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася з позовом до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого володіння та одночасно з заявою про забезпечення позову, яку було задоволено ухвалою суду від 06 серпня 2018 року та накладено арешт на вказану квартиру. Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06 червня 2019 року внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала у власності ОСОБА_7 , хоча будь-які відомості щодо знищення вказаної квартири у власника, органу управління або балансоутримувача відсутні.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2020 року внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 є

ОСОБА_1 факти, що квартира АДРЕСА_2 знищувалася, квартири № 53-1 як іншого об`єкта нерухомості згідно поверхового плану і технічної документації не існує, а квартира № 53 та 53-1 мають однакову площу, дають можливість зробити висновок, що це є один і той самий об`єкт нерухомості.

Працівниками ЖЕД «Липкжитлосервіс» складено акти, в яких зазначено, що виходом на місце було проведено візуальне обстеження квартири № 53 та встановлено, що в даній квартирі проводяться ремонтні роботи будівельною бригадою, а також, що квартира № 53 (53-1 ) знаходиться на 5 поверсі 5-поверхового будинку, згідно поверхового плану на сходовій клітині знаходяться дві квартири № 52 та № 53 , додано фотознімки сходової клітини 5 поверху, де поряд з квартирою № 52 розміщено квартиру № 53 , власником якої була ОСОБА_6 , ніякої іншої квартири 53-1 на сходовій клітині немає. Вказане свідчить про штучне створення ситуації, за якої територіальна громада м. Києва позбавляється можливості зареєструвати право власності на квартиру

АДРЕСА_8 є пам`яткою архітектури місцевого значення і охороняється законом, а тому будь-які дії щодо пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій.

Зазначив, що квартира № 53 , яка, як вважає позивач, зареєстрована як квартира № 53-1 , вибула з володіння Київської міської ради та Печерської райдержадміністрації незаконно та без відповідної на те волі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із даним рішенням, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департамент комунальної власності міста Києва, Київська міська рада, Департамент охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння задоволено частково. Витребувано квартиру АДРЕСА_9 з власності ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Печерської районної в м. Києві державної адміністрації судові витрати в розмірі 3153 грн.

01 серпня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Стеценко О.В. було подано касаційну скаргу до Верховного Суду на постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишено без змін.

У постанові від 18 квітня 2023 року Верховним Судом зазначено, що квартира АДРЕСА_2 вибула з володіння територіальної громади міста Києва на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який у подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року визнано недійсним. Таким чином, спірна квартира вибула з володіння територіальної громади м. Києва поза її волею. ОСОБА_1 є особою, яка є останнім набувачем спірного нерухомого майна. При цьому встановлено, що він є добросовісним набувачем, спірну квартиру отримав за відплатним договором. При таких обставинах Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для витребування на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартири АДРЕСА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 . Відповідачем ОСОБА_1 здійснено переобладнання спірної квартири і змінено її нумерацію на № 53-1 . При таких обставинах апеляційним судом правильно враховано, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у власність територіальної громади м. Києва передано саме квартиру під АДРЕСА_2 , а тому наявні підстави для витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння.

24 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Стеценко О.В. до Київського апеляційного суду подано заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивував тим, що оскільки позивачем Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, що заявляє про володіння майном на праві господарського відання, подано позов про витребування власником - територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради свого майна (квартири № 53 ) від добросовісного набувача - відповідача по справі ОСОБА_1 , то необхідно встановити такі обставини: чи набула територіальна громада права власності на майно, про порушення якого заявлено в позові; коли саме відбулося набуття права власності територіальною громадою; чи набула (отримала) територіальна громада майно (квартиру № 53 ) у володіння; чи набув позивач права господарського відання щодо предмета спору - квартири № 53 ; коли саме відбулося набуття позивачем права господарського відання; чи мало місце вибуття майна (квартири № 53 ) з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння; коли саме відбулося таке вибуття майна з володіння власника або особи. якій він передав майно у володіння.

Вказував, що нововиявленою обставиною в даній справі є 1) ненабуття територіальною громадою права власності на майно, позов про витребування якого ним було заявлено; 2) ненабуття Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією прав господарського відання щодо майна (як наслідок, ненабуття процесуальних прав позивача), 3) відсутність факту вибуття майна з володіння власника (територіальної громади), оскільки вказані обставини не були встановлені під час розгляду справи та не були відомі заявнику.

Доказами існування вказаних нововиявлених обставин є рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 575/36707/18-ц, яке набрало законної сили 31 серпня 2024 року, та заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року в справі № 757/40921/17-ц, яке набрало законної сили 22 травня 2018 року. В даних справах ОСОБА_1 не приймав участі та дізнався про них: про рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року - представник заявника ознайомився та отримав копію 24 вересня 2024 року, про заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року заявник дізнався безпосередньо з тексту рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року.

Вказував, що у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 575/36707/18-ц встановлено, що у суду відсутні підстави для обґрунтованого висновку, що відповідач може бути недобросовісним набувачем, а позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту набуття територіальною громадою речових прав на спірне нерухоме майно. Оскільки позивачем не доведено наявності у міської ради речових прав на спірне нерухоме майно, в матеріалах справи міститься лише розпорядження № 976 від 07 червня 2018 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яке не підтверджує тієї обставини, що спірна квартира 22 травня 2017 року вибула з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже позивачем не надано, і відповідно матеріали справи не містять правовстановлюючих документів або інших доказів, які б свідчили про набуття прав власності на спірне майно саме позивачем, тож порушення прав останнього у даних спірних правовідносинах не доведено. Недоведеність наявності у територіальної громади речових прав на спірне майно, а саме наявності стосовно квартири статусу комунальної власності, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначив, що для набуття у власність квартири АДРЕСА_2 територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради необхідною та обов`язковою умовою було звернення Київської міської ради до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса з відповідною заявою та певним комплектом документів з наступною перевіркою їх правильності та повноти та прийняттям рішення про державну реєстрацію прав власності. Крім того, за результатами перевірки поданих документів заявник не обов`язково отримує рішення про державну реєстрацію прав, оскільки законодавством передбачено також випадки відмови у проведенні державної реєстрації прав. Відсутність такого факту звернення Київської міської ради має наслідком ненабуття територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Вказував, що Київська міська рада, як особа, уповноважена здійснювати облік належного територіальній громаді м. Києва майна, а також як особа, уповноважена здійснювати контроль за використанням нежитлового фонду, не цікавилась ним, не здійснила державну реєстрацію зазначеного майна у визначеному законом порядку, не перевіряла, в якому стані знаходиться зазначене майно, натомість, почала вчиняти певні дії після спливу значного часу та проведення власником ремонтних робіт, з чого вбачається зловживання своїм правом на шкоду власнику, який несе витрати щодо утримання та ремонту квартири.

Вказував, що у цій справі № 757/57521/20-ц постанову Київського апеляційного суду винесено 29 червня 2022 року, тобто більш ніж через п`ять років від дати винесення рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц про визнання спадщини відумерлою, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення Київської міської ради за державною реєстрацією права власності на майно та отримання відмови в такій реєстрації.

Про неналежне виконання своїх повноважень щодо захисту майнових прав територіальної громади Київською міською радою свідчить те, що окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року в справі № 761/32590/17 зобов`язано Київську місцеву прокуратуру № 10 провести перевірку викладених в ухвалі фактів щодо неналежного виконання відповідальними особами Київської міської ради дій, спрямованих на звернення до суду з позовом про витребування майна.

Наголошував, що Печерська районна в м. Києві державна адміністрація станом на дату звернення до суду з позовом в цій справі не набувала прав господарського відання відносно майна - квартири АДРЕСА_9 , отже її права не можуть бути порушені в зв`язку з їх відсутністю як таких.

Вказував, що за змістом рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 757/36707/18-ц, судом встановлено, що ані в БТІ, ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на спірну квартиру не реєструвалось, разом з тим, реєстрація права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 від 22 травня 2017 року за ОСОБА_7 підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отже, ні Київська міська рада, ні Печерська районна в м. Києві державна адміністрація не були введені у володіння квартирою за адресою АДРЕСА_1 ні після відкриття спадщини, ні після визнання спадщини відумерлою, ні на день подання позову в цій справі. За таких обставин неможливо стверджувати, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, оскільки відсутній факт такого володіння взагалі.

Вказував, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 757/36707/18-ц, судом встановлено, що позивачем не доведено наявності у міської ради речових прав на спірне нерухоме майно, в матеріалах справи міститься лише розпорядження № 976 від 07 червня 2018 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яке не підтверджує, що спірна квартира 22 травня 2017 року вибула з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишено в силі.

Відмовляючи в задоволенні заяви, апеляційний суд виходив із того, що обставини щодо належності або неналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва були предметом дослідження у судових інстанціях.

Зокрема, судами досліджувалось розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 червня 2018 року № 976 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яким на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц зараховано до комунальної власності м. Києва та передано до сфери управління відповідних районних в м. Києві державних адміністрацій квартиру за адресою: АДРЕСА_10 , кількість кімнат 3, загальна площа 83,5 кв.м.

Також судами досліджувалось розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45, яким за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання нерухоме майно, яке передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з додатком; вказано здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зазначене у пункті 1 цього розпорядження, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради (згідно додатку - трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 83,5 кв.м) (а. с. 58 - 59 том 1).

При цьому зазначене розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45 не було предметом оцінки судів у справах № 757/36707/18-ц, № 757/40921/17-ц, на які посилається ОСОБА_1 .

Отже, повідомлені ОСОБА_1 обставини не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, висновки суду під час його ухвалення та зміст судового рішення.

10 лютого 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Стеценко О.В. до Верховного Суду було подано касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року.

Постановою Верховного Суду від 26 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення, ухвалу Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року залишено без змін.

У зазначеній постанові Верховним Судом зазначено, що відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у цій справі, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Главою 3 Розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом пункту 1 частини другої, частини третьої статті 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Отже, недотримання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Цей строк є присічним, а тому поновленню не підлягає.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 261/4637/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 753/11003/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 2-1014/98, від 07 грудня 2023 року у справі № 554/1494/16, від 16 жовтня 2025 року у справі № 495/5463/13-ц.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

У даній справі ОСОБА_1 10 листопада 2025 року подано заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, тобто після спливу трирічного строку, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 приймав участь у даній справі, скористався правом касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, а також подавав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка була розглянута апеляційним та касаційним судом, тобто ОСОБА_1 було надано повноцінний доступ до правосуддя в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами у даній справі, оскільки заявником пропущено передбачений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України трьохрічний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, який є присічним та поновленню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 424 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.