Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2025 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
- головуючої судді Черніцької І.М.
- при секретарі судового засідання Кокітко І.В.
з участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Купенка М.С.
Акціонерне товариства «Універсал банк» (далі Банк, АТ «Універсал Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 30.03.2019 року у розмірі 114 602.56 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30 березня 2019 року у розмірі 22 902 грн 10 коп та 605.11 грн судового збору. У задоволені решти вимог відмовлено.

15 жовтня 2025 року адвокат Купенко М.С. подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування заяви представник вказав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2025 року позов банку задоволено частково. Відповідачем понесено витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн. Отже, з позивача на корись відповідача має бути стягнуто 12 003 грн витрат на допомогу адвоката пропорційного до задоволеної частини позовних вимог. Однак, судом при винесенні рішення питання стягнення витрат на правову допомогу не вирішено.

Посилаючись на наведене, просив стягнути з банку на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 003 грн.

Ухвалою судді від 17 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник банку подав заперечення. Вказав, що витрати на правову допомогу є необгрунтованими, неспівмірними із складність справи, не відповідають критерію розумності та справедливості. Посилаючись на вищенаведене, просив відмовити у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні адвокат Купенко М.С. підтримав подану заяву та просив задовольнити.

Представник банку в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши заяву, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 30.03.2019 року у розмірі 114 602.56 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30 березня 2019 року у розмірі 22 902 грн 10 коп та 605.11 грн судового збору. У задоволені решти вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2025 року рішення першої інстанції залишено без змін.

Встановлено, що представник відповідача адвокат Купенко М.С. при подані відзиву на позов (17 червня 2024 року) зазначав, що відповідач поніс витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн, які просив стягнути з позивача.

На підтвердження понесення таких витрат до відзиву адвокатом долучено:

-договір про надання правової допомоги №1 від 15.06.2024 року, де у п. 2 договору, сторони погодили розмір гонорару адвоката 3000 грн за одну годину роботи адвоката;

-ордер серії АГ № 163 5046 від 15.06.2024 року;

-акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.06.2024 року підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Купенком М.С. про надання послуг з підготовки відзиву на позовну заяву у справі № 607/12710/24 на суму 9000 грн (3*3000). В акті також зазначено, що він є підставою для здійснення розрахунків між сторонами;

-довідку, видану Купенком М.С. про оплату послуг на загальну 15000 грн, що складається із 9000 грн за підготовку відзиву та 6000 грн авансом за участь адвоката у судових засіданнях справа № 607/12710/24.

Частиною четвертої статті 270 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до вимог частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, розподіл судового збору у справі здійснює суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.

Згідно з вимогами статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з вимогами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В силу вимог частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як встановлено з матеріалів справи, адвокатом Купенком М.С. при подані до суду відзиву зазначено про понесення витрат на допомогу адвоката у розмірі 15000 та надано підтверджуючі документи, а саме: договір про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт щодо підготовки відзиву, ордер та довідку про оплату послуг на 15 000 грн.

При цьому, судом встановлено, що адвокат Купенко М.С. приймав участь у судових засіданнях: 13 серпня 2024 року тривалістю 22 хв; 28 серпня 2024 року тривалістю 20 хв, 16 грудня 2024 року тривалістю 27 хв та 01 липня 2025 року тривалістю 48хв.

Проанізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зазначені у заяві представника відповідача - адвоката Купенка М.С. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн не є співрозмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та не є пропорційними до предмета спору.

Зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, який здійснює свою діяльність протягом тривалого часу, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.

З врахування наведеного, заперечень банку та вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що для ознайомлення та вивчення матеріалів справи, надання консультацій, вивчення судової практики, підготовки відзиву, участі у судових засіданнях обгрунтованим та співмірним є стягнення вартості наданих послуг у розмірі 5000 грн.

Враховуючи наведене, заява адвоката Купенка М.С. щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з АТ «Універсал Банк» в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

При цьому, слід зазначити, що при визначені суми витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, судом взято до уваги доводи, наведені у письмових запереченнях банку щодо їх розміру та характеру.

Разом із тим, суд не приймає до уваги доводи представника банку про те, що боржником не надано жодних документів, які б підтверджували оплату таких послуг адвокату, оскільки такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Отже, витрати на правову допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 223, 265, 268, 270, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Купенка Максима Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі №607/12710/24 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копiйок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий І.М. Черніцька