Справа № 188/2455/24
Провадження № 2/188/781/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Місюра К.В.

за участю секретаря судового засідання: Сахно А.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Вініченко С.О.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Вініченко І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000, 00 грн., які були сплачені в якості авансу, відповідно до розписки від 01.03.2024 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в жовтні 2023 року позивач звернувся до відповідача з питання оформлення в судовому порядку спадщини на земельну ділянку його дружиною ОСОБА_3 після смерті її дядька. Відповідач погодився вести цю справу та в підтвердження даної домовленості та своїх намірів щодо співробітництва позивач передав, а відповідач отримав в якості авансу за свої послуги 20 000, 00 грн., про що відповідачем 01.03.2024р. власноручно написана розписка. В подальшому, коли прийшов тривалий час, в червні 2024 року відповідач пояснив, що документи не готові і треба ще чекати. Між тим, позивач, побачивши повну бездіяльність відповідача, в липні 2024 року скасував довіреність на його ім`я, повідомивши йому про це, та уклав договір з іншим фахівцем в галузі права, який протягом двох місяців виконав всю роботу. Протягом тривалого часу за невиконану роботу відповідачем кошти так і не були повернуті, що і зумовило звернення позивача до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні, яке відбулось 15.10.2025 року, позовні вимоги не визнав, повідомивши, що він вчинив всі необхідні дії, про які вони домовлялись з позивачем та третьою особою, дійсно отримував грошові кошти в сумі 20 000, 00 грн. в якості авансу від позивача, але чому суд не прийняв позовну заяву, які він складав, до розгляду йому невідомо.

В подальшому відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України.

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх також задовольнити, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання, про які йшла домовленість, що змусило її укладати договір з іншою особою для вирішення її справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні сторони, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в жовтні 2023 року позивач звернувся до відповідача, як до фахівця в галузі права, з питання оформлення спадщини на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_4 , який є рідним дядьком дружин позивача ОСОБА_3 , для чого відповідачем були отримані всі необхідні документи, оформлена довіреність на ведення справи та сплачено аванс в сумі 20 000, 00 грн., що підтверджується розпискою.

Предметом договору є представництво за позовом про встановлення факту та визнання права власності на землю.

За умовами цієї усної угоди, укладеної між позивачем та відповідачем, останній отримав 01.03.2024 року від позивача 20 000, 00 грн. авансу за представництво за позовом про встановлення факту та визнання права власності на землю.

Відповідач отримав від позивача 01.03.2024 року зазначені грошові кошти в розмірі 20 000, 00 грн., про що ним була власноручно написана розписка.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовувались відповідачем в судовому засіданні.

В подальшому, коли прийшов тривалий час, в червні 2024 року відповідач пояснив, що документи не готові і треба ще чекати. Між тим, позивач, побачивши повну бездіяльність відповідача у виконанні своїх зобов`язань, в липні 2024 року скасував довіреність на його ім`я, повідомивши йому про це, та уклав договір з іншим фахівцем в галузі права, який протягом двох місяців виконав всю роботу. Протягом тривалого часу за невиконану роботу відповідачем кошти так і не були повернуті, що і є причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст. 207 ЦК України зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони.

Відповідач передав позивачу написану власноручно розписку про отримання грошових коштів в якості авансу в сумі 20 000, 00 грн., а позивач отримав зазначену розписку, що підтверджує факт того, що сторони дійшли всіх істотних умов договору, який було укладено усно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає з суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як встановлено в судовому засіданні, не заперечувалось сторонами у справі та підтверджується матеріалами справи, вже після скасування третьою особою довіреності на ім`я відповідача, тобто після 10.07.2024 року (про що відповідача особисто було повідомлено), останній 17.07.2024 року, не маючи повноважень на її подання, подав до суду позовну заяву від імені третьої особи про встановлення факту смерті та права власності на земельну ділянку, яку судом було залишено без руху в зв`язку з численними недоліками, а в подальшому повернуто в зв`язку з не усуненням недоліків.

Тобто, жодних дій, направлених на досягнення результату, про який була укладена домовленість та отримано кошти, відповідачем зроблено не було.

Між тим, ч. 2 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст.76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч. 2 ст.651ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов`язання (ч. 2 ст. 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 653 ЦК України).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11, ч. ч. 1,2 ст.509 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання,ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу.

Правовідносини сторін за спірним договором регулюються положеннями Глави 63 ЦК України, де відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 906 ЦК України встановлено відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у зв`язку з цим, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також цивільне законодавство передбачає й можливість розірвання договору про надання послуг.

Так відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

В постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 910/1394/16 викладений висновок про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2ст. 651 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. ст.79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не зважаючи на приписи ч.1ст.81 ЦПК України, відповідач станом на день розгляду справи не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав вказані вище умови договору про надання правничої допомоги, натомість позивач стверджує про порушення зобов`язань відповідачем, який не приступив до виконання зобов`язань за договором протягом тривалого часу, на підставі чого суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В постанові Верховного Суду України від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц викладений правовий висновок щодо того, що аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Отже, у разі розірвання договору з будь-яких причин аванс має бути повернутий у повному розмірі.

Згідно ч. 1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 06.02.2020р. № 910/13271/18, після розірвання договору виникає право вимагати через суд повернення безпідставного набутого майна за розірваним договором на підставі ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи, що грошові кошти в сумі 20 000, 00 грн. відповідачем позивачу не повернуті, суд вважає за можливе стягнути їх з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 570, 571 ЦК України, ст.ст. 3, 57-60, 79, 83, 88, 212, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму сплаченого авансу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра