Справа № 337/4888/25
Номер провадження 2/337/2623/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., представника позивача Саланської І.Л., представника відповідача Павелка Р.С., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» до ОСОБА_1 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Хортицькі лінії» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 26.11.2023 близько 13.00 години відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, д.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині автошляху Н-14, не переконавшись, що це буде безпечним, здійснив виїзд автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вантажним автомобілем DAF, д.н. НОМЕР_2 , з автопричепом Krone, д.н. НОМЕР_3 , які належать на праві власності третій особі ( ОСОБА_2 ) та перебувають в оренді у позивача на підставі договору. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ-21099 загинув, а транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2025 відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Оскільки кримінальним правопорушенням, яке вчинив відповідач, завдано матеріальних збитків позивачу, останній просить стягнути з відповідача розмір відшкодування та судові витрати.

Зокрема, посилаючись на висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження, позивач просить стягнути з відповідача різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (341 671,95-90,781,50=250 890,45 грн), оскільки транспортний засіб вважається фізично знищеним (його ремонт є економічно необгрунтованим), за вирахуванням суми страхового відшкодування, сплаченого ПрАТ «УПСК» в межах страхового ліміту (160 000,00 грн). Також просить стягнути з відповідача витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 30 800,00 грн та витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 8 000,00 гривень (всього до стягнення 129 690,45 грн).

Ухвалою суду від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи.

03.10.2025 від представника відповідача адвоката Павелка Р.С. засобами електронного суду надійшла заява про вступ у справу як представника, до якого було долучено неналежно оформлений ордер (з правом представлення інтересів сторони у Миколаївському окружному адміністративному суді). Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_3 просив забезпечити йому участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, а також передати справу за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача (м. Хорол Лубенського району Полтавської області) або за місцем заподіяння шкоди (Кропивницький район Кіровоградської області), оскільки, на його думку, розгляд справи Хортицьким районним судом м. Запоріжжя буде здійснюватися з порушенням правил підсудності.

15.10.2025 від представника відповідача адвоката Павелка Р.С засобами електронного суду надійшов відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими, зокрема, повторно пославшись на порушення правил підсудності при відкритті провадження. Також, на думку сторони відповідача витрати, пов`язані з евакуацією, є необгрунтованими, оскільки вказані витрати повинен нести страховик відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

Крім того, представник відповідача у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у лавах Збройних Сил України. На момент ДТП відповідач діяв за завданням замовника (в/ч НОМЕР_4 , здійснюючи передислокацію, а відтак, належним відповідачем у справі повинна бути військова частина НОМЕР_4 або Міністерство оборони України.

17.10.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання заперечила проти доводів сторони відповідача. Зазначила, що підсудність справи за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя визначена правильно, на підставі ч. 3 ст. 28 ЦПК України, оскільки позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Оскільки місцезнаходження позивача перебуває в Хортицькому районі м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Хортицьке шосе, б. 3), то позивач скористався своїм правом, визначеним ч. 3 ст. 28 ЦПК України.

Щодо відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу сторона позивача зазначила, що оскільки страховою компанією було вичерпано ліміт страхування, визначений на момент виникнення спірних правовідносин (160 000,00 грн), то вказана сума понесених витрат не була включена до складу страхового відшкодування, а тому, оскільки статтею 1194 ЦК України визначено обов`язок особи відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, позивач звернувся з позовною вимогою про стягнення понесених витрат з відповідача.

Щодо неналежного відповідача у справі, сторона позивача вважає доводи сторони відповідача неспроможними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що власником автомобіля ВАЗ-21099 є військова частина НОМЕР_4 або, що відповідач діяв за завданням замовника, здійснюючи передислокацію. Факт проходження військової служби не свідчить, що відповідач керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Натомість матеріали справи містять відомості, що вказаний автомобіль на праві приватної власності належав іншій фізичній особі, а відповідач ним користувався на законних умовах.

20.10.2025 від третьої особи фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 надійшло пояснення на позов, у якому він підтримав позов ТОВ «Хортицькі лінії», вважаючи його обгрунтованим, а розрахунок шкоди правильним. Доводи сторони відповідача, в свою чергу, ОСОБА_2 вважає необгрунтованими (з аналогічних підстав, викладених у заявах по суті позивача).

В судовому засіданні 20.11.2025, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач заперечили проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві. Крім того, сторона відповідача порушила питання щодо місцезнаходження залишків пошкодженого транспортного засобу, можливого проведення повторної експертизи з метою встановлення розміру шкоди, та необхідності передачі залишків відповідачу у випадку задоволення позову. З метою уточнення відповідних обставин та підготовки відповідних клопотань в судовому засіданні було оголошено перерву.

21.11.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про перехід зі спрощеного провадження в загальне позовне провадження, призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, зупинення провадження на період проведення експертизи.

08.12.2025 від представника позивача надійшли заперечення проти клопотання представника відповідача від 21.11.2025. Зокрема, на думку сторони позивача, справа є малозначною, а відповідач належним чином не обгрунтував необхідність переходу в загальне позовне провадження. Щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи, представник позивача зазначила, що на підтвердження розміру заподіяної шкоди в матеріалах справи міститься висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження, який містить всю необхідну інформацію для вирішення справи; жодних доводів, які б ставили під сумнів правильність висновку, наданого позивачем, відповідач не надав. У задоволенні відповідного клопотання просила відмовити.

10.12.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.

В судовому засіданні 11.12.2025 представник позивача підтримала позов, просила задовольнити; у задоволенні клопотання про призначення товарознавчої експертизи просила відмовити з огляду на відсутність обгрунтованих підстав для її проведення. Щодо залишків пошкодженого автомобіля усно зазначила, що вони перебувають наразі у володінні позивача, водночас, оскільки відповідач не скористався своїм правом подачі відповідних письмових клопотань, висловити позицію щодо передачі вказаних залишків відповідачу відмовилась. Представник відповідача в усному порядку заявив про необхідність передачі вказаних залишків відповідачу.

Крім того, 11.12.2025 вже після проведення судового засідання від представника відповідача засобами електронного суду надійшла повторна заява про вступ у справу як представника та надання доступу до електронної справи, оскільки йому не було забезпечено право на ознайомлення з судовою справою.

Відповідно до ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання свідка, експерта, спеціаліста, перекладача суд заслуховує думку учасників справи про можливість розгляду справи за відсутності свідка, експерта, спеціаліста, перекладача, які не з`явилися, та постановляє ухвалу про продовження судового розгляду або про відкладення розгляду справи. Одночасно суд вирішує питання про відповідальність особи, яка не з`явилася.

Оскільки суду не надано доказів поважності причин неявки третьої особи ОСОБА_2 , враховуючи, що його неявка учасника не перешкоджає розгляду справи по суті, а також беручи до уваги, що в матеріалах справи є його пояснення, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо підсудності справи Хортицькому районному суду м. Запоріжжя.

Частина 1 ст. 27 ЦПК України передбачає загальні правила визначення підсудності, а саме, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, положення статті 28 ЦПК України дозволяють позивачу також звертатися з позовом до іншого суду за наявності відповідних підстав.

Так, ч. 3 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Частина 6 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

З огляду на те, що шкода позивачу враховуючи обставини позову заподіяна внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивач скористався своїм правом звернення до суду за своїм місцезнаходженням як юридичної особи, що відповідає підставі, визначеній ч. 3 ст. 28 ЦПК України.

Посилання сторони відповідача на ч. 6 ст. 28 ЦПК України (право на пред`явлення позову про відшкодування шкоди, заподіяної майну, також за місцем заподіяння шкоди) не виключають права звернення позивача з позовом до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, а розширюють можливості вибору позивачем суду та застосування альтернативної підсудності.

На переконання суду, розгляд цієї справи Хортицьким районним судом м. Запоріжжя не порушує правила визначення підсудності, з огляду на право позивача обрати суд на свій вибір за наявності декількох правових підстав, передбачених ст. 28 ЦПК України, та за відсутності інших підстав, які унеможливлюють розгляд справи цим судом (наприклад, в результаті застосування виключної підсудності, визначеної ст. 30 ЦПК України).

Щодо посилань представника відповідача на незалучення його до справи як представника та незабезпечення йому доступу до електронної справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви. У разі припинення повноважень представника на здійснення представництва особи у справі представник не може бути у цій самій справі представником іншої сторони, третьої особи на іншій стороні або третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору.

Досліджуючи обгрунтованість доводів представника відповідача, суд констатує, що участь представника у справі була забезпечена належним чином. Йому була надана можливість взяття участі у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції. Представник відповідача мав доступ до всіх матеріалів справи, що підтверджується його процесуальною поведінкою (подача необхідних заяв по суті на клопотань з процесуальних питань), обізнаністю зі змістом відповідних заяв та клопотань сторони позивача, а також доказами направлення вказаних документів йому як представнику відповідача (квитанції про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету № 4797441 від 17.10.2025, № 4815314 від 20.10.2025, № 5076401 від 15.11.2011, № 5295897 від 08.12.2025, № 5317705 від 09.12.2025).

Таким чином, посилання представника відповідача на те, що він не в достатній мірі був ознайомлений з матеріалами справи є неспроможними, та спростовуються доказами, які містяться в справі.

Щодо відмови в задоволенні клопотання представника відповідача про перехід зі спрощеного провадження в загальне позовне провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 19 ЦПК України прощене позовне провадження призначене для розгляду:

1) малозначних справ;

2) справ, що виникають з трудових відносин;

3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;

4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, з огляду на ціну позову (129 690,45 грн), яка не перевищує 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи заяву сторони відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд бере до уваги незначну складність справи, її типовий характер, а також обсяг та характер доказів у справі, зокрема, той факт, що частина обставин встановлена вироком суду, який має преюдиційний характер для визначення обставин, які входять до предмету доказування у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Відтак, суд, керуючись ч. 4 ст. 277 ЦПК України, не вважає заперечення сторони відповідача обгрунтованими, та дійшов висновку про залишення заяви відповідача без задоволення та продовження розгляду справи у спрощеному провадженні.

Щодо клопотання представника позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Представник відповідача заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання: середньої ринкової вартості автомобіля на момент ДТП; вартості відновлювального ремонту автомобіля на момент ДТП; вартості пошкодженого автомобіля (в результаті ДТП); розміру матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Під час вирішення вказаного клопотання, суд бере до уваги, що позивачем до матеріалів позову долучено висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 13 від 28.07.2025 судового експерта Шелудченка Олега Олександровича про проведення дослідження колісного транспортного засобу DAF 95 XF 430, д.н. НОМЕР_2 . Вказаний висновок містить відповіді на всі необхідні питання, які ставить у своєму клопотанні сторона відповідача. Жодних обгрунтованих доводів, які б викликали сумніви у його правильності, зокрема, порушення методики дослідження, представником відповідача не зазначено. ОСОБА_4 має кваліфікацію судового експерта з правом проведення визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_5 .

Відтак, суд, вбачає, що висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження, наданий стороною позивача, є належним, допустимим, достовірним та достатнім для встановлення обставин, що входять в предмет доказування у цій справі. А тому, підстави для призначення додаткової автотоварознавчої експертизи відсутні.

Щодо належного відповідача у цій справі.

Вирішуючи заяву сторони відповідача про неналежність цього відповідача та необхідність заміни його на іншого відповідача (військову частину НОМЕР_4 або Міністерство оборони України), суд виходить з таких міркувань.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦПК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд встановив, що автомобіль ВАЗ-21099, д.н. НОМЕР_1 , на якому пересувався ОСОБА_1 в момент ДТП, є приватним транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію на ім`я фізичної особи ОСОБА_5 . У протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_1 зазначив, що автомобіль перебував у його користуванні, був у технічно справному стані, він його обслуговував самостійно, тобто відповідач на відповідній правовій підставі (право користування як інше речове право) володів вказаним автомобілем, що ним не спростовано. Щодо витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 15.11.2023 № 323 щодо відрядження ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_4 з 09.11.2024, суд відхиляє його як неналежний доказ того, що відповідач на вказаному автомобілі виконував завдання військової служби, здійснюючи передислокацію за розпорядженням замовника (військової частини).

Отже, суд дійшов висновку про те, що позивач правильно встановив відповідача, визначивши ним особу, яка в момент ДТП володіла та керувала автомобілем на відповідній правовій підставі.

Щодо вирішення справи по суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

26.11.2023 близько 13.00 години відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, д.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині автошляху Н-14, не переконавшись, що це буде безпечним, здійснив виїзд автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вантажним автомобілем DAF, д.н. НОМЕР_2 , з автопричепом Krone, д.н. НОМЕР_3 , які належать на праві власності третій особі ( ОСОБА_2 ) та перебувають в оренді у позивача на підставі договору. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ-21099 загинув, а транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2025 у справі № 390/1102/24 відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 22.05.2025.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 13 від 28.07.2025 вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу DAF 95 XF 430, д.н. НОМЕР_2 , становить 702 137,19 гривень. Матеріальний збиток, завданий власнику внаслідок ДТП, дорівнює ринковій вартості автомобіля та становить 341 671,95 грн. Ринкова вартість транспортного засобу після ДТП становить 90 781,50 гривень.

Страховик ПрАТ «УПСК» сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 162230269 від 07.07.2025.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлюючи розмір позовних вимог як різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП (вартістю залишків) з урахуванням виплаченого страховиком страхового відшкодування (160 000 грн), позивач дійшов правильного висновку про розмір шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, з огляду на перевищення вартості відновлювального ремонту над вартістю транспортного засобу до ДТП.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача на необхідність передачі останньому залишків для отримання права на відшкодування шкоди, як такі, що не грунтуються на законі. Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала (постанова ВП ВС від 14.06.2023 у справі № 125/1216/20), зокрема, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Водночас, представник відповідача помилково не врахував, що вказана позиція Верховного Суду (в частині необхідності передачі залишків транспортного засобу відповідачу) застосовується у випадку, коли позивач стягує з відповідача як з особи, яка відповідає за завдану шкоду відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Натомість у цій справі позивач просить стягнути не вартість транспортного засобу до ДТП, а різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП (з урахуванням виплаченого страхового відшкодування).

Тобто розмір шкоди (90 890,45 грн), що визначається як різниця між вартістю автомобіля до ДТП (341671,95 грн) та після ДТП (90781,50 грн) за вирахуванням страхового відшкодування, виплаченого страховиком в межах ліміту страхування цивільно-правової відповідальності (160 000,00 грн) є обгрунтованим та таким, що підтверджується належними та допустимими доказами в цій справі.

Щодо стягнення з відповідача інших витрат позивача (вартість витрат на евакуацію 30 800,00 грн; вартість висновку товарознавчого дослідження 8 000,00 грн) суд зазначає наступне.

Вартість витрат на послуги евакуації, понесених позивачем, підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000055 від 28.06.2025, актом № ОУ-000005 від 28.06.2025, платіжною інструкцією від 28.06.2025 № 4693 на суму 30 800,00 грн.

Вартість витрат на підготовку висновку товарознавчого дослідження, підтверджується рахунком від 10.07.2025, актом виконаних робіт від 22.07.2025, платіжною інструкцією від 21.07.2025 № 4748 на суму 8 000,00 грн.

Згідно з положеннями пункту 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент події), страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Оскільки страховик виплатив позивачу суму страхового відшкодування в максимальному розмірі (який обмежено лімітом страхової відповідальності в 160 000 грн), а відповідні супутні витрати лишилися невідшкодованими, то позовні вимоги в частині стягнення вказаних витрат з відповідача як з особи, винної у завданні шкоди, є законними та обгрунтованими.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме: для стягнення з відповідача різниці (у розмірі 90 890,45 грн) між ринковою вартістю автомобіля до ДТП (341 671,95 грн) та після ДТП (90 781,50 грн), зменшеної на розмір виплаченого страхового відшкодування (160 000,00 грн); а також витрат на послуги з евакуації пошкодженого автомобіля (30 800,00 грн) та витрат на експертне транспортно-товарознавче дослідження (8 000,00 грн), всього на суму 129 690,45 гривень.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору у цій справі, а позов було задоволено в повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень (як за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стороною позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір № 24/10 від 24.10.2025 про надання правової допомоги, додаткову угоду № 2 від 24.10.2025, акт № 2 від 08.12.2025 на суму 8 000,00 грн, рахунок № 2 від 05.09.2025, платіжну інструкцію № 4873 від 05.09.2025 в розмірі 8 000,00 грн.

Проаналізувавши надані стороною позивача на понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає підтвердженим факт понесення вказаних витрат, а їхній розмір обгрунтованим та співмірним з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторін.

Щодо заяви відповідача в частині орієнтовного розрахунку судових витрат, які відповідач планує понести у зв`язку з розглядом справи (8 000,00 грн), зазначеної у відзиві, суд не бере її до уваги, з огляду на те, позов задоволено в повному обсязі, а тому судові витрати відповідача, незалежно від факту понесення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 89, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» до ОСОБА_1 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьтовариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 90 890,45 грн, витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 30 800,00 грн, витрати на експертне транспортно-товарознавче дослідження у розмірі 8 000,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, всього на суму 137 690,45 грн (сто тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто гривень 45 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» (місцезнаходження: 69123, м. Запоріжжя, вул. Хортицьке шосе, б. 3, );

відповідач ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ