Номер провадження: 22-ц/813/4649/25
Справа № 516/276/24
Головуючий у першій інстанції Под`ячева І. Д.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 10 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Под`ячевої І.Д., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

установив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач через представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 із вимогою про стягнення боргу за договором позики від 05 червня 2022 року у загальному розмірі 27150 дол. США..

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на початку червня 2022 року відповідач звернувся до ОСОБА_2 з проханням запозичити 15000 дол. США на два місяці під 3 % на місяць. Оскільки ОСОБА_3 представник добре знав, останній звернувся до ОСОБА_1 із пропозицією надати у борг кошти у розмірі 15000 дол. США відповідачу, ОСОБА_1 погодився. 05 червня 2022 року за дорученням ОСОБА_1 представником було передано кошти в сумі 15000 дол. США ОСОБА_3 , про що він склав відповідну розписку. Протягом двох років представник неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути позику, однак зобов`язання відповідач не виконує та кошти не повертає.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 10 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 05 червня 2022 року у загальному розмірі 15900 дол. США, з яких 15000 дол. США сума позики, 900 дол. США відсотки за користування грошовими коштами.

В іншій частині відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що розписка, яка надана до суду в якості доказу існування боргу, містить всі суттєві умови договору позики, а саме дані боржника та кредитора, суму боргу, строк на який надано кошти в борг та дату отримання коштів боржником.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факт власноручного написання розписки, яка надана до суду позивачем в якості доказу наявності боргових зобов`язань.

Строк дії договору сплив 05 серпня 2022 року та позивач у зв`язку з цим має право, відповідно до ст. 1048 ЦК України, на отримання процентів від відповідача за два місяці із розрахунку 3 % на місяць, тобто 900 дол. США.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 10.02.2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його винесенні судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, судом при його винесені було порушено норми матеріального та процесуального права.

Надана позивачем копія розписки від 05.06.2022, не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки з її змісту відсутня фіксація передачі грошових коштів саме позивачем, оскільки у тексті розписки відсутні будь які ідентифікуючі його особу дані,- дата народження, ІПН, паспортні дані, адреса місця проживання та навіть не розуміло ім`я по-батькові.

Окрім цього, у вказаній розписці не вказано повністю ПІБ особи, яка отримала позику, ініціали особи, вказаної в розписці не збігаються з ініціалами Відповідача у нього ім`я та по батькові « ОСОБА_5 », у розписці вказано « ОСОБА_6 »; особа, що передала кошти вказана на російській мові як « ОСОБА_1 », що в перекладі на українську буде виглядати як « ОСОБА_1 ». При цьому єдиним документом, що підтверджує написання ПІБ позивача є довіреність від 23.05.2024, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу О.С. Косевич «Каназірський Василь Дмитрович».

З огляду на вказане незрозуміло, яке відношення має вказана розписка до позивача по справі № 516/276/24, оскільки вона видавалась не на його ім`я.

У оскаржуваному рішенні, суд погодився з твердженнями Позивача, що позика була надана 05.06.2022 з терміном її повернення через два місяці. Вказане не відповідає змісту розписки, яка надана позивачем до суду.

Вказує, що вказана розписка містить виправлення в даті, що є неприпустимим.

Крім того, вказана розписка взагалі не містить вказівки на термін, в який позика має бути повернута. Посилання позивача на те, що вона ніби-то надавалась на 2 місяці не відповідають змісту вказаного документу, оскільки вказаний строк у 2 місяці визначений у розписці для визначення періоду нарахування відсотків. Проте, строк повернення позики вказаною розпискою не визначений. В ній міститься лише виправлена дата її складення, що дає змогу орієнтовно встановити дату складання вказаної розписки 5.06 (чи 05).2022 року.

Жодної дати повернення позики в розписці не викладене, а строк в 2 місяці зазначений щодо визначення періоду, в який нараховуються відсотки за користування позикою.

Зі свідчень ОСОБА_2 , які надавалися у судовому засідання від 10.02.2025, випливає, що саме він позичав кошти ОСОБА_3 , так як саме до нього звертався останній для позичення коштів, так як вони знали один одного протягом 20 років. Крім того, під час допиту було зазначено, що це не перший випадок надання ним позики ОСОБА_3 . Боргова розписка була складена у присутності ОСОБА_2 і під його диктовку. Таким чином, відповідно до розписки на 15$ песо, позикодавцем є ОСОБА_2 , тоді як ОСОБА_1 не є належним позивачем.

Зазначає, що ОСОБА_2 також зазначив, що саме він звертався до ОСОБА_3 з проханням повернути борг, а не позивач, а також зазначив, що ОСОБА_3 казав: «Рахуй відсотки. Все тобі віддам разом із відсотками.» Тобто, кошти ОСОБА_3 мав повернути не позивачу.

Вказує, що до суду не надано жодного документу, який би підтверджував повноваження ОСОБА_2 на надання коштів у борг від імені ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач передавав кошти у борг саме ОСОБА_2 у розмірі 15 000 $ США, тому саме він буде належним відповідачем замість ОСОБА_3 з приводу цього боргу.

Судом першої інстанції було проігноровано показання самого позивача, які підтверджують, що кошти були передані саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 .

Більше того, позивач визнав, що ніколи в житті не бачив ОСОБА_3 до цього спору. Незважаючи на ці обставини, позивач висунув вимогу про стягнення коштів саме з ОСОБА_3 , що ставить під сумнів обґрунтованість позову та справжню мету його подання.

Вказує, що в розписці вказана сума позики в розмірі «п`ятнадцять» сума прописана словами для її конкретизації та унеможливлювання невірного трактування. Позивач в своєму позові чомусь вказує суму позики в розмірі 15 000 доларів США, що є незрозумілим, оскільки у вказаній розписці чітко вказана її сума словами «п`ятнадцять».

Незрозумілими також є твердження позивача про надання суми позики в валюті - «долар США». Жодного згадування та вказання на цю валюту розписка не містить, в ній міститься знак, що нагадує англійську букву «S», яка перекреслена вертикальною лінією. На переконання позивача вказаний символ свідчить про те, що мова йде про долар США, з чим не можна погодитись.

Наявні у розписці дописи «15 тыс $», «п`ятнадцять» не свідчать про отримання Відповідачем від Позивача у борг суми саме у долларах США оскільки, визначення $ застосовується у якості неофіційного визначення, оскільки є символом, що позначає долар, песо, ескудо і деякі інші валюти різних країн, а саме Болівії, Австралії, Барбадосу, Зімбабве, Канади, Нової Зеландії, Сінгапуру, та інші, а не тільки США.

Скаржник визнав отримання позики від ОСОБА_2 в сумі 15 мексиканських песо, нарахування 3-х відсотків на місяць на вказану суму за 2 місяці в загальному розмірі 0,9 мексиканських песо, та сплатив йому вказану суму за офіційним курсом НБУ станом на 09.10.2024 року в сумі 15,9 * 2,1370 грн. = 33,98 грн. під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, вищезазначена підстава, зокрема посилання Теплодарського міського суду Одеської області у рішенні на «звичаї ділового обороту», а також твердження про те, що кошти були надані у позику саме в доларах США, є лише припущенням і не можуть слугувати достатньою підставою для задоволення позовних вимог про стягнення боргу з відповідача за договором позики.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що навіть під час допиту позивач не надав жодних пояснень щодо походження значної суми коштів, яку він нібито позичив відповідачу. Зокрема, під час допиту 10.02.2025 позивач зазначив, що є пенсіонером. До виходу на пенсію він займався бізнесом, проте цей факт не підтверджується жодними належними доказами. У поданих до суду документах відсутня інформація як про статки позивача, так і про його підприємницьку діяльність.

Водночас у червні 2022 року Скаржник отримав позику від ОСОБА_2 (не від ОСОБА_7 ) у розмірі 15 (п`ятнадцять) мексиканських песо, переданих у вигляді трьох купюр по 5 песо, під нарахування 3% на місяць на вказану суму протягом двох місяців. Незвичний характер цієї угоди пояснюється тим, що в той день відповідач та ОСОБА_2 спільно відпочивали, вживали мексиканський алкогольний напій текілу, і саме в цей момент виникла ідея оформити таку нестандартну позику.

Таким чином, відповідач заперечує отримання коштів від позивача у розмірі 15 000 доларів США, а сам позивач не зміг довести наявність у нього відповідної суми готівкових коштів на момент укладення правочину

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час, місце та дату судового засідання, однак у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення не подавали, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 червня 2022 року ОСОБА_3 написано розписку, в якій він зазначив, що «получил займ от ОСОБА_1 15 тыс. $ (пятнадцать) под три процента в месяц на два месяца».

01 липня 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_8 направив ОСОБА_3 заяву-вимогу про повернення позики та сплату відсотків, цінним листом. Вимога направлена за місцем реєстрації особи АДРЕСА_1 .

Спірні правовідносини регулюються ст. 1046, 1047, 1048 та 1049 ЦК України.

Так, відповідно до названих статей Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач та його представник стверджують, що ОСОБА_1 через ОСОБА_2 05 червня 2022 року дав ОСОБА_3 позику у розмірі 15000 дол. США і саме про це йдеться в розписці наданій до суду.

Відповідач та його представник стверджують, що дійсно ОСОБА_3 складав 05 червня 2022 року розписку, однак це було жартом і в розписці йдеться про 15 мексиканських песо, які ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 (твердження відповідача викладене у відзиві на позов), і, крім того ОСОБА_2 під час спільного розпивання текіли вдома у ОСОБА_3 передав останньому 15 мексиканських песо, як нібито оплату за порцію текіли (твердження відповідача викладене в запереченнях на відповідь на відзив).

При цьому відповідач стверджував, що під час передачі мексиканських песо ОСОБА_2 була присутня дружина відповідача ОСОБА_9 ..

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 знає тривалий час та до останнього часу вони були в дружніх стосунках. Оскільки вони були друзями ОСОБА_2 досить часто був в них вдома та разом із чоловіком вживав спиртні напої. Щодо передачі мексиканських песо ОСОБА_2 її чоловіку ОСОБА_3 пояснити нічого не може, оскільки свідком такої передачі не була. Також і не була свідком передачі коштів ОСОБА_2 її чоловіку ОСОБА_3 05 червня 2022 року у розмірі 15000 дол. США в якості позики.

Так, Верховний Суд неодноразово виснував в своїх рішеннях, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факт власноручного написання розписки, яка надана до суду позивачем в якості доказу наявності боргових зобов`язань.

Відповідач заперечував отримання від позивача саме 15000 дол. США.

Так, в розписці дослівно зазначено «получил займ от ОСОБА_1 15 тыс. $ (пятнадцать)».

Відповідно до інформації з відкритих джерел та правил скорочення в українській та російській мові слово «тисяча» або «тысяча» мають скорочення «тис.» та відповідно «тыс.». За таких даних фраза «15 тыс.» в діловому обороті та звичайному спілкуванні означає скорочення щодо числівника 15000.

Щодо позначки $, то дійсно, символ «$» використовується для позначення не тільки долара США, а й валют інших країн, в тому числі Мексики. У той же час, слід відзначити, що позначення «$», як позначення валюти, відмінної від валюти долару США, завжди супроводжується додатковими символами для позначення приналежності валюти до тієї чи іншої країни, як наприклад «М$ - песо Мексики, «C$» - долар Канади, та ін.

З урахуванням наведеного, а також звичаїв ділового обороту, які свідчать, що у переважній більшості у договірних відносинах в Україні використовується саме долар США, суд прийшов до вірно висновку, що 05 червня 2022 року ОСОБА_3 під час написання розписки підтвердив отримання саме 15000 дол. США в борг від ОСОБА_1 ..

При цьому судом прийнято до уваги, що протягом розгляду справи відповідач змінював свої пояснення щодо отримання від ОСОБА_2 мексиканських песо в борг, або як жартівливу плату за текілу, тобто твердження відповідача змінювались та жодними доказами не підтверджувались.

Також суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо фактичного існування правовідносин між відповідачем та ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , якого відповідач не знає, оскільки відповідно до розписки зазначено, що відповідач отримав кошти в борг від ОСОБА_1 та в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що кошти надавав саме він, а ОСОБА_2 лише їх передавав ОСОБА_3 та передавав розписку в якості підтвердження наявності боргових зобов`язань. Оригінал розписки зберігається у позивача та саме він є кредитором у спірних правовідносинах.

Так, розписка, яка надана до суду в якості доказу існування боргу, містить всі суттєві умови договору позики, а саме дані боржника та кредитора, суму боргу, строк на який надано кошти в борг та дату отримання коштів боржником.

З урахуванням всього вищевикладеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що надана до суду розписка підтверджує отримання ОСОБА_3 в борг 15000 дол. США від ОСОБА_1 строком на 2 місяці під 3 % в місяць.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо якості написання розписки ОСОБА_3 , який підтвердив, що написав її власноруч, як на підставу відмови у позові, з огляду на те, що помилки в розписці « ОСОБА_10 » або « ОСОБА_11 » та написання її російською мовою, а також наявність скорочень, не можуть бути підставою для неповернення боргу позикодавцю та невиконання взятого на себе зобов`язання.

Борг не повернуто, а тому зобов`язання не виконано.

Одночасно позивачем в позовній заяві ставиться питання щодо стягнення з відповідача відсотків за весь час прострочення боргу, тобто за період з 05 червня 2022 року по 05 вересня 2024 року.

Однак, як встановлено судом та не заперечується сторонами строк повернення боргу був обумовлений через два місяці, тобто 05 серпня 2022 року.

В судовому засіданні як позивач, який зазначив що отримання прибутку від 15000 дол. США на рівні 900 дол. США за два місяці вважав привабливим, так і відповідач зазначив, що «мексиканські песо» надавались в борг на два місяця під 3 % на місяць.

За таких даних, строк дії договору сплив 05 серпня 2022 року та позивач у зв`язку з цим має право, відповідно до ст. 1048 ЦК України, на отримання процентів від відповідача за два місяці із розрахунку 3 % на місяць, тобто 900 дол. США.

Також судом не приймається до уваги наданий представником позивача Звіт поліграфічного дослідження, згідно якого дослідження проходив саме представник ОСОБА_2 , оскільки такий доказ не є належним та не стосується предмета доказування.

З урахуванням наведено вище, судом враховано, що позивач та його представник довели належними та допустимими доказами укладання 05 червня 2022 року договору позики між позивачем та відповідачем шляхом написання розписки, а відповідач та його представник не спростували належними та допустимими доказами наявність боргового зобов`язання у ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 ..

За таких даних, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 15000 дол. США та процентів у розмірі 900 дол. США.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що розписка не може підтверджувати укладення договору позики через відсутність повних анкетних даних сторін, є безпідставними та такими, що суперечать усталеній судовій практиці Верховного Суду.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України, для укладення договору позики достатньо письмового документа, що підтверджує факт отримання коштів позичальником. Закон не містить вимоги щодо обов`язкового зазначення в розписці паспортних даних, ІПН, адреси проживання чи дати народження сторін.

Ключовим у даній категорії справи є підтвердження факту отримання коштів, підпис позичальника, можливість ідентифікувати сторони у сукупності з іншими доказами та строк надання позики.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що ОСОБА_3 підтвердив факт написання розписки власноруч, що саме по собі є вирішальним доказом реальності правочину.

Відповідач в судових засіданнях неодноразово підтвердив, що складав розписку власноруч, та підписав її особисто 05.06.2022.

Щодо строку на якій надавалась позика, то слід заначити, що він визначений самою розпискою. Вказаний термін два місяці передбачений як для нарахування відсотків так і для визначення часу, після сплину якого, позика мала бути повернута, крім того відповідач зокрема сам підтверджував строк на який було надано позику.

Сам факт наявності виправлення у даті не свідчить про недійсність документа, оскільки відповідач визнав факт написання розписки, не довів, що виправлення змінює істотні умови правочину, не надав жодного доказу фальсифікації.

Щодо тверджень про те, що кошти надавав не позивач, а ОСОБА_2 , то ці доводи обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки оригінал розписки перебуває у володінні позивача ОСОБА_1 , що відповідно до усталеної практики є самостійним підтвердженням того, що саме він є позикодавцем, відповідач не надав жодного документа, який би підтверджував наявність у ОСОБА_2 права вимоги за цією розпискою.

Сам по собі факт участі ОСОБА_2 у передачі коштів або спілкуванні між сторонами не змінює суб`єкта зобов`язання, який зазначений у розписці.

Поведінка відповідача є очевидно непослідовною та суперечливою, що правильно враховано судом першої інстанції, та обґрунтовано оцінені судом як спроба уникнути виконання зобов`язання.

Твердження скаржника про позику у розмірі 15 мексиканських песо не підтверджуються жодним доказом.

Дійсно символ «$» використовується для позначення не тільки долара США, а й валют інших країн, в тому числі Мексики. У той же час, слід відзначити, що позначення «$», як позначення валюти, відмінної від валюти долару США, завжди супроводжується додатковими символами для позначення приналежності валюти до тієї чи іншої країни, як наприклад «М$ - песо Мексики, «C$» - долар Канади, та ін.

З урахуванням наведеного, а також звичаїв ділового обороту, які свідчать, що у переважній більшості у договірних відносинах в Україні використовується саме долар США, суд прийшов до вірно висновку, що 05 червня 2022 року ОСОБА_3 під час написання розписки підтвердив отримання саме 15000 дол. США в борг від ОСОБА_1 ..

Щодо доводів про відсутність доказів походження коштів у позивача, то цей довід не має правового значення для вирішення спору, оскільки чинне законодавство не покладає на позикодавця обов`язку доводити походження коштів, факт передачі коштів підтверджений розпискою та відповідач не скористався правом оспорити реальність правочину належними доказами.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко