ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7892/25

Провадження № 22-ц/820/2601/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року, суддя Колієв С.А., у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

У березні 2025 року АТ «ПУМБ», (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58160,33 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що за кредитним договором від 07.07.2017, №02 ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 41000 грн.

Відповідач зобов`язалася повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами, однак не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 10.01.2025 виникла заборгованість у розмірі 58160,33 грн., яка складається з 37408,60 грн. неповернутого кредиту та 20751,73 грн. процентів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2025 позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №02 від 07.07.2017 в розмірі 58160,33 грн. Вирішено питання судових витрат.

У мотивувальній частині рішення суд зауважив, що ОСОБА_3 не виконала зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед Банком.

Доводи відповідача про те, що вона не була ознайомлення з умовами укладеного договору суд не прийняв до уваги, оскільки в заяві №02 від 07.07.2017, паспорті споживчого кредиту викладено умови кредитного договору, зокрема, як щодо розміру процентів та порядку їх сплати, так і щодо основного боргу.

Щоразу після збільшення розміру кредитного ліміту відповідач продовжувала користуватися відповідним рахунком із встановленим кредитним лімітом, жодних заперечень не висловлювала, не ініціювала закриття відповідного рахунку, відтак доводи останньої щодо непогодження нею відповідного ліміту є безпідставними.

Щодо спливу строку позовної давності суд вказав, що оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 31.08.2023, тому позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості 24.03.2025, строк позовної давності не пропустив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування скарги, зокрема, зазначила, що Банк не узгоджував з нею збільшення розміру кредитного ліміту.

Оскільки у кредитному договорі встановлено окремі зобов`язання, а саме, повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів, тому початок перебігу позовної давності слід обчислювати з дати прострочення кожного окремого щомісячного платежу, чого судом зроблено не було.

Впровадження карантину та воєнного стану на території України не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, чого суд першої інстанції не врахував, дійшовши помилкового висновку про те, що строк позовної давності в даній справі не пропущено.

Розгляд справи судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 07.07.2017 ОСОБА_2 , (після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_2 »), звернулася до АТ «ПУМБ» та підписала заяву №02 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якою сторони уклали кредитний договір.

За умовами кредитного договору АТ «ПУМБ» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний кредитний ліміт неодноразово змінювався (збільшувався) та станом на 26.05.2023 склав 41000 грн.

За умовами кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячними платежами (розрахунковий день 30 число місяця) повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами за реальною річною процентною ставкою 49%.

Як вбачається зі змісту виписки по рахунку ОСОБА_2 , який відкритий в АТ «ПУМБ», протягом 2017-2023 років ОСОБА_2 використовувала кредитні кошти, частково повертала їх і сплачувала проценти за користування ними.

Згідно з проведеним Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за кредитом, який останньою не було спростовано, станом на 10.01.2025 розмір кредитного боргу становив 58160,33 грн., з яких 37408,60 грн. неповернутого кредиту та 20751,73 грн. процентів.

13.01.2025 АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_2 письмову вимогу (повідомлення) про сплату вказаної заборгованості та попередження про примусове стягнення боргу шляхом звернення до суду.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст.ст. 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

30.03.2020 було прийнято Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30.06.2023.

Крім того, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15.03.2022, №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, за яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Законом України від 14.05.2025, №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, вказаний Закон набрав чинності 04.09.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 07.07.2017 уклала з Банком кредитний договір №02, користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, умови якого прийняла беззастережно шляхом підписання заяви.

ОСОБА_3 , згідно з інформацією, яка міститься у банківській виписці по рахунку, користувалася кредитними коштами, в тому числі з урахуванням збільшеного кредитного ліміту, що спростовує її посилання на необізнаність з обставинами щодо збільшення розміру кредитного ліміту.

Як вбачається зі змісту виписки по банківському рахунку ОСОБА_3 , остання періодично здійснювала оплату кредитного зобов`язання. Остання часткова оплата суми кредиту позичальник здійснила 31.08.2023, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності Банком не пропущено.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на ту обставину, що поновлення строку позовної давності можливе за умови його пропуску з поважних причин. В той же час, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у відповідній редакції, на період дії карантину та воєнного стану в Україні строки позовної давності було продовжено та зупинено відповідно, відтак їх поновлення є неможливим, оскільки вони на дату звернення Банку до суду з даним позовом 24.03.2025, не спливли.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, повно та об`єктивно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова