КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/114/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шролик І.С.,-

встановив:

У січні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 74 270 грн 00 коп., що складається із заборгованості за договором позики № 2583655 у розмірі 43 670 грн 00 коп. та за договором позики № 79723329 у розмірі 30 600 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 2583655.

16 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 79723329.

14 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаними договорами позики.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначало, що відповідачем порушені умови договорів позики, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року названий позов задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в загальному розмірі 26 000 грн 00 коп., яка складається з заборгованості: за договором позики № 2583655 від 13 січня 2024 року в розмірі 14 300 грн 00 коп.; за договором позики № 79723329 від 16 лютого2024 року в розмірі 11 700 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 060 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за укладеними договорами позики. Позивачем надано ОСОБА_1 у користування кредитну кошти, а відповідачем не виконано взяте на себе зобов`язання за договорами позики.

Судом розраховано заборгованість по відсоткам враховуючи встановлену ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальну денну процентну ставку - 1 %.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 13 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 2583655, сума - 11 000 грн 00 коп., строк - 30 днів.

Договір позикипідписано відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором.

14 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача договором позики № 2583655 від 13 січня 2024 року.

Згідно витягу з реєстру боржників № 26 за договором факторингу від 14 червня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 43 670 грн 00 коп.

16 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 79723329, сума - 9 000 грн 00 коп., строк - 30 днів.

Договір позикипідписано відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором.

14 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача договором позики № 79723329 від 16 лютого 2024 року.

Згідно витягу з реєстру боржників № 27 за договором факторингу від 14 червня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 30 600 грн 00 коп.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладених договорів позики, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Загальна сума заборгованості становить 74 270 грн 00 коп., що складається із заборгованості за договором позики № 2583655 у розмірі 43 670 грн 00 коп. та за договором позики № 79723329 у розмірі 30 600 грн 00 коп.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Встановлено, що договори позики № 2583655 від 13 січня 2024 року та № 79723329 від 16 лютого 2024 року підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових та буквенних символів, вказано номер телефону та електронну пошту ОСОБА_1 .

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між первісними кредиторами та відповідачем не були б укладені.

Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від його імені, відповідачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що договори підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Відтак, підписання відповідачем договорів позики № 2583655 від 13 січня 2024 року та № 79723329 від 16 лютого 2024 року підтверджено належними та допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань щодо надання у розпорядження ОСОБА_1 грошових коштів за укладеними договорами позики № 2583655 від 13 січня 2024 року та № 79723329 від 16 лютого 2024 року з огляду на наступне.

Згідно п. 1 договорів позики № 2583655 від 13 січня 2024 року та № 79723329 від 16 лютого 2024 року позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Відповідачем зазначено банківський рахунок (електронний платіжний засіб) № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Сам по собі наданий стороною позивача розрахунку заборгованості не підтверджує наявності у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі.

Верховним Судом у постановах від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18 та від 14липня 2021року у справі № 641/2207/18 зазначено, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Дослідивши матеріали справи та долучені документи, колегією суддів встановлено, що позивачем не надано до суду жодних доказів видачі первісними кредиторами ОСОБА_1 кредитних коштів за договорами позики, не доведено розміру фактично взятих коштів.

Надані ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витяги з реєстрів боржників не є достатнім доказом підтвердження наявності заборгованості та факту надання ОСОБА_1 кредитних коштів у заявлених розмірах, оскільки вказані документи не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу.

Посилання представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на неможливість надання позивачем виписок з особового банківського рахунку ОСОБА_1 , колегія суддів оцінює критично, оскільки первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою, а не банківською установою. Враховуючи положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційні листи платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, або платіжні інструкції є первинними обліковими документами, що підтверджують факт здійснення платіжної операції про перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів. Колегія суддів звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долученого жодного доказу на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів за договорами позики № 2583655 від 13 січня 2024 року та № 79723329 від 16 лютого 2024 року.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на те, що відповідач може самостійно отримати виписки по банківському рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів, оскільки саме позивач у розумінні приписів ст. 12, 77-81 ЦПК України має довести розмір та наявності заборгованості ОСОБА_1 та обгрунтованість позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що звертаючись до суду із позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено факту надання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів за договорамипозики № 2583655 від 13 січня 2024 року та № 79723329 від 16 лютого 2024 року. Під час судового розгляду представником позивача клопотань про витребування додаткових доказів заявлено не було.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 березня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн 00 коп.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення суду.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 11 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко