Справа № 191/5369/24
Провадження № 2/191/1967/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у

складі: головуючого судді Порошиної О.О.

за участю секретаря Будакової Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, посилаючись на те, що 12 листопада 2011 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено запис за № 222. Від шлюбу позивач має неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалось. Шлюбні відносини між ними припинені. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На початку листопада 2023 року сталась чергова сварка. В цей же час вона зібрала свої особисті речі і переїхала проживати в іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Діти залишились проживати з ним. Через деякий час вона повернулась, але в лютому 2024 року вона знову пішла з дому на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , а на даний час мешкає за адресою АДРЕСА_3 . За даною адресою його дружина проживає з невідомим йому чоловіком. ОСОБА_1 , як батько дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання доньки та сина, а саме у позивача. Переконаний, що донька та син повинні проживати разом з позивачем в житловому будинку, що належить йому на праві приватної власності. У відповідачки особисте житло, в якому могли проживати донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , відсутнє. Позивач любить своїх дітей і спроможний забезпечити їх усім необхідним. У нього нормований робочий день, працює в ВЧД-3 на посаді старший оглядач ремонтних вагонів ст.Синельникове-1. Донька та син обліковані в медичних установах м. Синельникове. Він постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з донькою і сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з батьком, для дитини є можливим і прийнятним, оскільки в нього більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дітям увагу. Оскільки відповідачка декілька разів висловлювався з погрозами в його адресу, що забере дітей до себе та виїде за межі м.Синельникове, а саме Львівська область, де тимчасово проживає її знайомий, суд має визначити місце проживання дітей. При розгляді даного питання просить суд врахувати те, що відповідачка не має постійної роботи, заробітку та доходу, не має постійного місця проживання. Донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 навчаються в Синельниківському ліцеї № 1. Донька з сином бажають проживати в м.Синельникове в їхньому будинку, де у них є свої власні облаштовані кімнати. Він не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо їх дітей. Вважає за можливим домовлятися з відповідачкою про час та період спілкування, виховання її з донькою. Він не заперечує проти спілкування і рідних відповідачки, з наданням виїздів до їх місця проживання. Він має офіційну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до своїх дітей. Біля нього проживають його батьки, які допомагають йому в вихованні дітей, можуть за необхідністю підтримати в його відсутність. Відповідачка офіційно не працевлаштована та не є суб`єктом підприємницької діяльності, не має самостійного доходу, проживала на кошти зароблені ним. У неї не має постійного місця проживання. За таких умов дітям буде краще проживати з ним. Донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 висловлювали своє бажання проживати в м.Синельникове, в своєму житловому будинку.

Просить суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Синельникове, Дніпропетровської області зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 та залишити їх проживати разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник позивача, адвокат Білоусов Г.О. до початку судового засідання надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача, адвокат Лахова О.В. до початку судового засідання надала заяву про визнання позову, просить суд справу розглянути за відсутності позивача.

Представник третьої особи Сітало Н.М. до початку судового засідання надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2016 року; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 лютого 2013 року.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2024 року по справі №191/3938/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно акту обстеження умов проживання за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 від 01.05.2025 р., умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дітей створені належні, діти забезпечені усім необхідним.

У судовому засіданні від 21.10.2025 року в присутності педагога/психолога, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що на даний час проживає разом з батьком в його будинку, мама проживає у Львівській області, з мамою спілкується по телефону, вона допомагає з уроками, бажає надалі проживати з батьком. Мати раніше приходила в стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні від 21.10.2025 року в присутності педагога/психолога, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснив, що на даний час проживає разом з батьком в його будинку, мама проживає у Львівській області, з мамою спілкується рідкого по телефону, бажає надалі проживати з батьком, мама мешкає з співмешканцем ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, також враховано думку дітей, які бажають проживати разом з батьком, будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дітей разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини в ході розгляду справи не здобуті.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 141,150,153,155,160,161 СК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася у м. Синельникове, Дніпропетровської області зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився в м. Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Порошина