Справа № 515/1297/25
Провадження № 2/515/1650/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Дем`янової О.А.,

за участю: секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подана їх представником адвокатом Давиденком К.В., до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дідусь ОСОБА_3 у віці 71 року в місті Татарбунари Одеської області. На підставі Свідоцтва про право на особистої власності від 12 січня 1962 року, виданого Виконавчим комітетом Татарбунарської Ради депутатів трудящих дідусь був власником житлового будинку садибного типу з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Після смерті дідуся їх батько ОСОБА_4 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачів ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Татарбунари Одеської області та після його смерті вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла їх мати ОСОБА_5 , у віці 40 років в місті Татарбунари Одеської області.

Після смерті батьків згідно з Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради народних депутатів №109 від 03 липня 1994 року, вирішено видати позивачам Свідоцтво про право особистої власності по 1/2 частині на вищезазначений житловий будинок. Однак, зазначене свідоцтво вони не отримали та право власності до цього часу не оформили, хоча позивач ОСОБА_2 дотепер проживає у ньому, а позивачка ОСОБА_1 також проживала в зазначеному будинку та після досягнення повноліття та створення своєї сім`ї виїхала проживати за іншою адресою.

При зверненні до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. щодо прийняття спадщини позивачі отримали відмову у зв`язку з тим, що не надали документи, які підтверджують факт прийняття ними спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Посилаючись на те, що вони фактично вступили в управління та володіння спадковим житловим будинком, оскільки проживали у ньому на час та продовжили проживати після відкриття спадщини, після смерті батька, який в свою чергу прийняв спадщину від дідуся, вони мають право успадкувати зазначений будинок, як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року, оформити свої спадкові права у позасудовому порядку вони позбавлені можливості, просили визнати за ними право власності по частині житлового будинку садибного типу, який залишився після смерті їхніх батьків.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

27 листопада 2025 року Татарбунарський районний суд Одеської воласті виніс ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні.

Позивачу у судове засідання не з`явилися.

Представник позивачів-адвокат Давиденко К. В. у судове засідання не з`явився, 17.12.2025 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачів, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача-Татарбунарської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі проти задоволення позову у повному обсязі не заперечує.

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Татарбунари Одеської області у віці 71 рік помер ОСОБА_3 , про що 04.07.1986 року відділом ЗАГС м.Татарбунари зроблено актовий запис №70 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Згідно з довідкою №2114, виданою ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН», згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 зареєстровано за « ОСОБА_3 » на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Татарбунарським виконкомом від 12.01.1962 року на підставі відповідного рішення Татарбунарського виконкому №1/6. Загальна площа будинку складає 117,0 кв.м, житлова площа складає 62,9 кв.м (а.с.20).

В матеріалах справи міститься копія вказаного Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12.01.1962 року, видане на підставі рішення Татарбунарської селищної Ради депутатів трудящихся №1/6 від 12.01.1962 року, у якому зазначено, що домоволодіння, яке складається з житлового будинку, 2-х сараїв та споруд і розташоване в АДРЕСА_1 , дійсно належить голові колгоспного двору ОСОБА_3 на праві особистої власності (а.с.14).

10 липня 2025 року ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» виготовило за замовленням позивача ОСОБА_2 . Технічний паспорт житлового будинку садибного типу, АДРЕСА_1 . Технічний паспорт зареєстрований у Реєстрі будівельної діяльності за № НОМЕР_2 (а.с.15-18).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 03 лютого 1973 року селищною радою м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області вбачається, що позивач ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області. Його батьками мовою оригіналу записані « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 » та зроблено актовий запис про народження №21 (а.с.6).

Згідно з Випискою з протоколу №5 засідання виконавчого комітету Татарбунарської міської Ради народних депутатів від 18.05.1993 року вирішено призначити ОСОБА_6 опікуном над сестрою ОСОБА_1 , 1979 року народження (а.с.21).

Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 , виданим 30 вересня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (актовий запис зроблено за №57) та змінив прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (а.с.7).

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від№06-18/1156 від 05.12.2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно 29 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 у м.Татарбунари Одеської області та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим повторно 23 травня 1993 року відділом ЗАГСу м.Татарбунари Одеської області ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Татарбунари Одеської області, актовий запис про смерть зроблено за №133 (а.с.11).

Також судом встановлено, що 10 травня 1993 року відділом ЗАГСа м.Татарбунари зареєстровано смерть матері позивачів, записаної мовою оригіналу « ОСОБА_8 », яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 40 років в м.Татарбунари Одеської області, про що зроблено актовий запис №63 та відділом ЗАГСу м.Татарбунри Одеської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.12).

Із копії рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради народних депутатів №109 від 05.07.1994 року про переоформлення документів на домоволодіння після смерті голови колгоспного двору слідує, що виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради народних депутатів прийнято рішення доручити МБТІ видати свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті голови колгоспного двору по частині на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.22).

Із копії Договору про користування електричною енергією побутовим споживачем №1702 від 09 серпня 2005 року слідує, що позивачка ОСОБА_1 уклала з Татарбунарським РЕМ Договір на постачання електроенергії житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.23).

Із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №53 від 06.08.2025 року слідує, що при зверненні позивачів до Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Гайдаржи А.А. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна, а саме житлового будинку садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримали відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадкоємцями не було подано заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та не надано доказів фактичного прийняття спадщини, а саме, що вони фактично втупили в управління або володіння спадковим майном згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року (а.с.19).

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості житлового будинку загальною площею 117,0 кв.м., житловою площею 62,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 15 серпня 2025 року, загальна вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 218326 грн, ринкова вартість 1кв.м -1866,04 грн (а.с.24-25).

Із відповіді приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Гайдаржи А.А. №74/01-16 від 02.12.2025 року, наданої на виконання ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.11.2025 року про витребування доказів, вбачається, що спадкові справи до майна померлих ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 -не заводилися (а.с. 55).

На підтвердження наведеного до вказаної відповіді приватним нотаріусом додано відповідні Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру №83449517, 83449537, 83449499 від 02.12.2025 року (а.с.56,57,58).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України)

Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідно до Глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві.

Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено, що позивачі вступили в управління та володіння спадковим майном житловим будинком садибного типу після смерті свого батька ОСОБА_4 , який у свою чергу отримав його у спадок від свого батька ОСОБА_3 . Мати позивачів ОСОБА_5 померла у 1993 році та за життя спадок після свого чоловіка у нотаріальному порядку не оформлювала.

Спадкові справи після померлих ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не заводилися, відомості про інших спадкоємців в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що право позивачів на успадкування майна померлого ОСОБА_4 підлягає захисту в судовому порядку, оскільки позивачі фактично вступили в управління спадковим майном, жили у спадковому будинку на час відкриття спадщини, через відсутність доказів фактичного прийняття спадщини та неподання ними заяв нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька у строк, визначений законодавством, позивачі позбавлені можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку та отримали відмову, тож вимоги про визнання за ними у порядку спадкування за законом після смерті батька права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2,4,10,12,13,17,19,23,76-

81,83,89,141,174,178,191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 279,280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_8 , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , рнокпп НОМЕР_9 , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , (рнокпп НОМЕР_9 ), адреса проживання: АДРЕСА_2

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (рнокпп НОМЕР_8 ) адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (), адреса місцезнаходження: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, м.Татарбунари, вул.Л.Українки, буд.18

Суддя О.А.Дем`янова