ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 629/4119/25

провадження № 22-ц/818/5001/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року, постановлене суддею Цендра Н.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 28 грудня 2022 рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 було частково задоволено позовні вимоги про поділ майна подружжя. 18 вересня 2024 року Постановою Дніпровського апеляційного суду було частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року - скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо поділу тимчасових торговельних споруд та автомобіля між подружжям, та ухвалено нове рішення в цій частині. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя дев`яти тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та автомобіля марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 - задоволено частково. Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дев`ять тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , та автомобіль марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , що є спільною сумісною власністю подружжя, у наступний спосіб: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на дев`ять тимчасових торговельних споруд - зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , у розмірі 544 500 грн. 22 січня 2025 року Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року в частині вирішення позову про поділ тимчасових торговельних споруд залишено без змін. 10 лютого 2025 року Амур - Нижньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №629/3710/20 щодо примусового стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торгівельних споруд - блокованих торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , у розмірі 544 500 грн, на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року. 01 квітня 2025 року Головним державним виконавцем Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рогачем Максимом Миколайовичем, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа. Згідно листа №52504/26.12-30/8 від 06 червня 2025 року наданого Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Теслюк Ю.О. як боржником 12.05.2025 року було перераховано 1675,43 грн., згідно платіжного доручення № 7013, та 30.05.2025 року було перераховано 12727,27 грн., згідно платіжного доручення N?7938. Залишок заборгованості станом на 05.06.2025 року складає 530097,30 грн. Таким чином, оскільки відповідач не виконує рішення суду, грошові кошти, які стягнуті з нього, частково знецінилися з огляду на інфляційні процеси. Крім того, оскільки відповідач фактично користується вказаними грошовими коштами, вона зобов`язана сплатити 3% річних за таке користування за період з 18.09.2024 року по 11.06.2025 року. В зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача за період з 18 вересня 2024 року по 11 червня 2025 року інфляційні втрати у сумі 52665,02 грн., та 3% річних у розмірі 11918,46 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання, а всього разом 64583,48 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та надання послуг правової допомоги у розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 18 вересня 2024 року по 11 червня 2025 року у сумі 52665,02 грн., та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 11918,46 грн., що разом становить 64583 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят три) гривень 48 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та надання послуг правової допомоги у розмірі 5000,00 грн., що разом становить 66211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позову відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що зобов`язання відповідача сплатити за результатами поділу спільного майна подружжя - частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - у розмірі 544 500 грн. не має ознак як договірного так і деліктного зобов`язання, адже дане зобов`язання відповідача не пов`язано з укладенням будь-якого договору чи відшкодуванням заподіяної шкоди. Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що зобов`язання відповідача сплатити частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - у розмірі 544 500 грн. не містить визначеного строку його виконання, що у свою чергу виключає настання такої умови, як прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказує, що період прострочення виконання рішення суду про стягнення слід рахувати з дня пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, тому його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовін вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог. Стягуючи витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме така сума буде обґрунтованою та відповідатиме принципу розумності, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та витраченим часом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходчи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.12.2022 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 частково задоволено позовні вимоги про поділ майна подружжя. Поділено спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_5 загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 18,2 кв.м; визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль TOYOTA COROLLA номер VIN № НОМЕР_3 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 23975,50 грн. різниці вартості вказаного майна при поділі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості дев`яти тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в розмірі 529249,50 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2023 року апеляційну скаргу адвоката Івченка Дмитра Юрійовича в інтересах ОСОБА_3 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по частині за кожним на житловий будинок житловий будинок АДРЕСА_5 загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 18,2 кв.м; Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по частині за кожним на квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль TOYOTA COROLLA номер VIN № НОМЕР_3 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину ринкової вартості автомобіля TOYOTA COROLLA номер VIN № НОМЕР_3 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 23975,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину коштів витрачених на будівництво дев`яти тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у розмірі 264094,50 грн.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 11квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про поділ між подружжям дев`яти торговельних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , та автомобіля марки Toyota Corolla, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року - скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо поділу тимчасових торговельних споруд та автомобіля між подружжям, та ухвалено нове рішення в цій частині. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя дев`яти тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та автомобіля марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 - задоволено частково. Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дев`ять тимчасових торговельних споруд - блокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 2-Г, та автомобіль марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , що є спільною сумісною власністю подружжя, у наступний спосіб: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля марки "Toyota Corola", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на дев`ять тимчасових торговельних споруд - зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , у розмірі 544 500 грн.

22 січня 2025 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

01 квітня 2025 року головним державним виконавцем Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 про виконання виконавчого листа №629/3710/20 виданого 10.02.2025 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частки ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , у розмірі 544 500 грн.

Згідно листа №52504/26.12-30/8 від 06 червня 2025 року наданого Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Теслюк Ю.О. як боржником було перераховано 1675,43 грн. та 12727,27 грн. Залишок заборгованості станом на 05.06.2025 року складає 530097,30 грн.

Станом на день розгляду справи у суді доказів повного виконання грошового зобов`язання відповідач суду не надала.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за період з 18 вересня 2024 року по 11 червня 2025 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування суми боргу, підтверджених рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року, якою також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд - зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_8 , у розмірі 544 500 грн

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Апеляційним судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3 % річних та нарахованих втрат від інфляції, він є правильним і приймається судом.

Таким чином, розмір 3% річних становить 11918,46 грн., інфляційні втрати становлять 52665,02 грн.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право на звернення із позовом про стягнення коштів, 3% річних, інфляційних втрат виникло у позивача після набрання законної сили постановою Дніпровського апеляцйного суду від 18.09.2024 року.

Доводів стосовно незгоди з сумою витрат на правову допомогу апеляційна скарга не містить.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено за повного з`ясування обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований