Номер провадження: 22-ц/813/4653/25
Справа № 516/276/24
Головуючий у першій інстанції Под`ячева І.Д
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача Каназірський Юрій Федорович

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Под`ячевої І.Д., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

встановив:

Короткий зміст заяви.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 10 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 05 червня 2022 року у загальному розмірі 15900 дол. США, з яких 15000 дол. США сума позики, 900 дол. США відсотки за користування грошовими коштами. В іншій частині відмовлено у задоволенні позовних вимог.

18 лютого 2025 року адвокат позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судовим рішенням не вирішено всі питання по справі, а саме питання пов`язанні із витратами позивача на судовий збір та на професійну правничу допомогу, при цьому в заяві адвокат послався на ст. ст. 134 та 141 ЦПК України.

Короткий зміст судового рішення

Додатковим рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 27 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17568 грн. та судовий збір у розмірі 6533 грн. 71 коп..

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме задоволено стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 15900 дол. США, що відповідає 58,56 % від розміру заявлених позовних вимог.

За таких даних, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6533,71 грн., що дорівнює 58,56 % від загальної суми сплаченого судового збору, який складає 11157,30 грн. та 17568 грн. витрат на правову допомогу, що також складає 58,56 % від розміру узгодженої між позивачем та адвокатом суми гонорару, яка складає 30000 грн..

При цьому судом не прийнято до уваги посилання відповідача на відсутність в описі наданої правової допомоги посилань, які саме послуги були надані, час витрачений на їх надання та вартість послуг, оскільки сума гонорару між позивачем та адвокатом була узгоджена на початку розгляду справи та з того моменту не змінилась, крім того саме відповідач повинен довести необґрунтованість та непропорційність розміру витрат на правову допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову та значимості для сторін. Проте відповідачем належні та обґрунтовані підстави для зменшення судових витрат в заяві не наведено.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27.02.2025 та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його винесенні судом було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в судовому рішенні не відповідають обставинам справи, судом при його винесені було порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції при винесені додаткового рішення, надаючи оцінку розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду зазначені в апеляційній скарзі, приписи статті 137 ЦПК України, обсяг виконаних адвокатом робіт, через призму оцінки їх необхідності та не обґрунтував наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, заявлену представником позивача.

Отже, у цій справі суд першої інстанції неналежно обґрунтував і оцінив підстави для часткового задоволення розміру витрат на правничу допомогу.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час, місце та дату судового засідання, однак у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення не подавали, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що зі змісту поданих до суду документів представник позивача заявляв, що попередній розрахунок суми судових витрат складає 11157,30 грн. судового збору та 30000 витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат представник позивача надав договір про надання правової допомоги від 23 травня 2024 року, довіреність від 23 травня 2024 року та опис наданих послуг виконаним адвокатом.

Представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір та 30000 грн. витрат на правову допомогу, що відповідає сумі зазначеній в договорі про надання правничої допомоги від 23 травня 2024 року.

Згідно п. 4.1 Договору Клієнт (позивач) зобов`язується сплатити протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили адвокату (Каназірському Ю.Ф.) вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) у розмірі тридцять тисяч гривень (представництво в суді першої інстанції).

Згідно опису наданих послуг виконаним адвокатом вбачається, що адвокатом здійснювалось представництво позивача в суді першої інстанції, а саме Теплодарському міському суді Одеської області, шляхом прийняття участі у судових засіданнях та здійснення інших дій необхідних для представництва позивача, зокрема підготовка та направлення заяви-вимоги про повернення боргу, підготовка та направлення в суд та учасникам справи позовної заяви про стягнення боргу, клопотань, відповіді на відзив, письмових та усних пояснень, заперечень, та інших процесуальних документів, прийняття участь у судових засіданнях.

Суд першої інстанції задовольнивши подану заяву частково зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме задоволено стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 15900 дол. США, що відповідає 58,56 % від розміру заявлених позовних вимог.

За таких даних, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6533,71 грн., що дорівнює 58,56 % від загальної суми сплаченого судового збору, який складає 11157,30 грн. та 17568 грн. витрат на правову допомогу, що також складає 58,56 % від розміру узгодженої між позивачем та адвокатом суми гонорару, яка складає 30000 грн..

При цьому судом не приймається до уваги посилання відповідача на відсутність в описі наданої правової допомоги посилань, які саме послуги були надані, час витрачений на їх надання та вартість послуг, оскільки сума гонорару між позивачем та адвокатом була узгоджена на початку розгляду справи та з того моменту не змінилась, крім того саме відповідач повинен довести необґрунтованість та непропорційність розміру витрат на правову допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову та значимості для сторін. Проте відповідачем належні та обґрунтовані підстави для зменшення судових витрат в заяві не наведено.

Також не є слушним посилання відповідача, як на підставу зменшення розміру судових витрат, на той факт щодо позивач та адвокат є родичами, оскільки адвокат представляв інтереси позивача на підставі договору та належно оформленого ордеру.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на таке.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133, частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1, частин 3, 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також, відповідно до статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Згідно з вимогами частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник позивача надав суду: договір правової допомоги від 23 травня 2024 року, довіреність від 23 травня 2024 року та опис наданих послуг виконаним адвокатом.

Згідно п. 4.1 Договору Клієнт (позивач) зобов`язується сплатити протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили адвокату (Каназірському Ю.Ф.) вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) у розмірі тридцять тисяч гривень (представництво в суді першої інстанції).

Згідно опису наданих послуг виконаним адвокатом вбачається, що адвокатом здійснювалось представництво позивача в суді першої інстанції, а саме Теплодарському міському суді Одеської області, шляхом прийняття участі у судових засіданнях та здійснення інших дій необхідних для представництва позивача, зокрема підготовка та направлення заяви-вимоги про повернення боргу, підготовка та направлення в суд та учасникам справи позовної заяви про стягнення боргу, клопотань, відповіді на відзив, письмових та усних пояснень, заперечень, та інших процесуальних документів, прийняття участь у судових засіданнях.

Суд врахувавши відсоток задоволених позовних вимог вірно зменшив розмір стягуваних судових витрат.

Посилання скаржника про неналежне обґрунтування судом першої інстанції підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та їх нібито неспівмірність є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах процесуального закону.

Так, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції надав належну оцінку заявленим витратам на правничу допомогу з урахуванням приписів статті 137 ЦПК України, встановив реальність понесення таких витрат, їх безпосередній зв`язок із розглядом даної справи, а також перевірив обґрунтованість і необхідність відповідних витрат. Суд дослідив надані докази, що підтверджують обсяг виконаних адвокатом робіт, характер наданої правничої допомоги, складність спору та тривалість судового розгляду.

Посилання скаржника на неврахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду є декларативними, оскільки сам по собі обов`язок суду полягає не у формальному цитуванні правових висновків, а у застосуванні критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат, що й було зроблено судом першої інстанції. Зменшуючи заявлений розмір витрат та задовольняючи їх частково, суд фактично здійснив оцінку співмірності витрат, що повністю відповідає усталеній практиці Верховного Суду.

Крім того, визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу є співмірним ціні позову, обсягу та змісту виконаних адвокатом робіт, процесуальній активності представника позивача та значенню справи для сторони. Такий розмір не є надмірним, відповідає ринковій вартості правничих послуг та відображає реальні витрати, необхідні для належного захисту прав та інтересів позивача.

Отже, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а доводи апеляційної скарги про їх неспівмірність не спростовують правильності прийнятого судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані адвокатом послуги, а також подані до суду документи, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, необхідності виконаних послуг та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правову у розмірі 17568 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, оскільки розмір вказаних витрат у сумі 17568 грн. (як про це зазначив суд першої інстанції) є співмірним та не суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком та доводи наведені в апеляційній скарзі їх не спростовують.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що стягувана сума є неспівмірна виконаній роботі адвоката, оскільки позивачу була надана професійна правнича допомога, що підтверджується матеріалами справи та результатом розгляду справи, позовні вимоги було задоволено частково, позивач надав усі передбачені законодавством докази для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у передбачений ч.8 ст. 141 ЦПК України строк, а, у свою чергу, суд першої інстанції, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру та задовольнив клопотання позивача стягнувши 17568 грн.

Таким чином, на підставі поданих представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на користь позивача з відповідача.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що за таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги.

Підстав для відмови у задоволенні такого клопотання не було, так як позивачем були подані усі передбачені докази у встановлений законодавством строк, тому апеляційна скарга щодо відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про неналежне обґрунтування судом першої інстанції підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та їх нібито неспівмірність є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах процесуального закону.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27 лютого 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко