КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року, постановлену в м. Києві в складі судді Діденка Є.В., про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про субсидіарну відповідальність директора товариства і стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про субсидіарну відповідальність директора товариства і стягнення грошових коштів. Зазначав, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року було стягнуто з ТОВ «Технодрім» на його користь грошові кошти 394940,00 грн. Вказане судове рішення залишається досі не виконаним, майно і грошові кошти у підприємства, на які можливо звернути стягнення, відсутні, що встановлено в рамках виконавчого провадження. Директор і засновник підприємства ОСОБА_2 , вчиняє дії, спрямовані на уникнення відповідальності та фактичне доведення підприємства до неплатоспроможності. ОСОБА_1 просив покласти на директора ОСОБА_2 субсидіарну відповідальність за боргами ТОВ «Технодрім» та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 394940,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 було відкрито.

03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності або перебуває у володінні, а також майно, яке може бути виведене на користь третіх осіб в межах суми 394940,00 грн. Зазначив, що ОСОБА_2 , будучи директором і засновником ТОВ «Технодрім», фактично довела товариство до банкрутства та ухиляється від виконання рішення суду. Відсутність належного забезпечення позову може унеможливити стягнення боргу та ускладнити виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та майно ОСОБА_2 в межах суми 394940,00 грн.. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поведінці відповідачки та його доводам щодо ухилення від виконання рішення суду про стягнення коштів на його користь. Суд дійшов помилкового висновку про недоведеність ризиків невиконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективного захисту його прав, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи забезпечення позову, які він просив вжити, є співмірними із заявленими вимогами, та не порушують прав відповідачки, а лише запобігають потенційному відчуженню нею активів.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про субсидіарну відповідальність директора товариства і стягнення грошових коштів, шляхом накладення арешту на кошти та майно, що належить їй на праві власності або перебуває у володінні, а також майно, яке може бути виведене на користь третіх осіб в межах суми 394940,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів підстав для забезпечення позову у визначений ним спосіб.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

В той же час, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №910/2795/20, від 24 червня 2022 року у справі №904/3783/21, від 26 вересня 2022 року у справі №911/3208/21.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому, надаючи оцінку таким обставинам, суд насамперед має виходити із обґрунтування заяви про забезпечення позову та долучених до неї доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема,обґрунтування необхідності забезпечення позову, зазначення заходу забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про забезпечення позову накладенням арешту на кошти та майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності або перебуває у володінні, а також майно, яке може бути виведене на користь третіх осіб в межах суми 394940,00 грн., позивач ОСОБА_1 зазначив лише, що ОСОБА_2 , будучи директором і засновником ТОВ «Технодрім», фактично довела товариство до банкрутства та ухиляється від виконання рішення суду. Наголошував, що відсутність належного забезпечення позову може унеможливити стягнення боргу та ускладнити виконання рішення суду, критерії ризику відчуження майна та коштів відповідачки наявні, що обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 не навів конкретних обставин, які б свідчили про наявність реального ризику невиконання рішення суду у разі задоволення його позову або ефективного захисту його прав,а також обґрунтування необхідності застосування саме тих заходів забезпечення позову, які були зазначені ним у заяві.

З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції були відсутні достатні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на кошти та майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності або перебуває у володінні, а також майно, яке може бути виведене на користь третіх осіб в межах суми 394940,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права. Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Кафідова О.В.