Справа № 303/4364/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача Столярчук В.М.

представника відповідача Соскіда Ю.Ю.

представника третьої особи Панченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчий комітет Тетіївської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 2013 рік. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25.11.2013 року (справа №380/1254-13-ц) шлюб між сторонами було розірвано. З часу розірвання шлюбу дитина проживає у сім`ї позивача, повністю перебуває на її утриманні, батько життям та розвитком дитини не цікавиться, самоусунувся від виховання дитини, не бажає брати жодної участі у житті дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. У зв`язку з цим позивач просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.07.2025 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказує на те, що з квітня 2013 року сім`я фактично припинила своє існування, саме позивач була ініціатором розлучення, при чому зробила це максимально підступно. Відповідач був сильно ображений на позивача, тому не мав ніякого бажання спілкуватися з нею. Скориставшись цим, саме позивач створила негативний образ про батька, що в результаті призвело до того, що донька під різними приводами не хотіла з батьком спілкуватися. При цьому, відповідач без будь-яких нагадувань та рішень судів передавав кошти на утримання дитини через своєю матір. В подальшому, за домовленістю сторін, позивач відкрила доньці картковий рахунок в Приватбанку, куди відповідач постійно перераховував кошти. Крім того, відповідач купляв дитині одяг, взуття, шкільні приладдя, передавав подарунки на дні народження. Але найважче - це повна відмова дитини від спілкування з батьком, як він вважає, через позивача, яка маніпулює дитиною. Користуючись тим, що з січня 2022 року позивач проживає в Словацькій Республіці і не мав змоги фізично приїхати до доньки, позивач максимально налаштувала дитину проти батька. Відповідач має твердий намір налагодити зв`язок із донькою і самостійно пояснити їй хто чинить перешкоди у спілкуванні та хто не дає можливості брати участі у її вихованні. Відповідач вважає, що ні в якому разі не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а навпаки, всіма силами намагається повернути увагу доньки.

15.07.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді позивач вказує на те, що твердження відповідача про те, що вона перешкоджала його спілкуванню з донькою та виконанню батьківських обов`язків є безпідставними. Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факти перешкоджання у спілкуванні з дитиною. Натомість, він сам визнає, що телефонував не часто і відійшов в сторону, що свідчить про його пасивність, а не про перешкоди з боку позивача. Через тривалу відсутність відповідача у житті доньки, дитина вирішила змінити прізвище. Контакт відповідача з донькою обмежувався декількома візитами та повідомленнями, доки він не заявив у переписці, що відмовляється від доньки. Матір відповідача намагалася переконати дитину, що ці слова належали не йому, а його теперішній дружині, однак, батько, ніяким чином не спростував цю заяву. Зрозумівши, що відповідач не відчуває відповідальності за доньку, позивач повідомила, що подає позов про стягнення аліментів, на що отримала відповідь, не писати йому та те, що він відмовляється від доньки. Позивач вважає, що твердження про «намір» є декларативними, оскільки відповідач не підтвердив їх конкретними діями за останні роки.

Ухвалою суду від 12.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.07.2025 року та відкладено на 31.07.2025 року.

Ухвалою суду від 31.07.2025 року задоволено заяви про виклик свідків та визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_4 у судове засідання.

Ухвалою суду від 31.07.2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 25.09.2025 року, відкладено на 06.11.2025 року та на 11.12.2025 року.

Позивач та її представник в ході судового розгляду позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Так, позивач в ході судового розгляду пояснила, що 2012 року вони не проживають разом, донька залишилася проживати разом з нею. З того часу спілкування ОСОБА_4 з донькою було мінімальним та поступово взагалі припинилося. Коли дочка подорослішала, вона бачила її необхідність у спілкуванні з рідним батьком, всіляко сприяла цьому, проте ОСОБА_4 на зустріч не йшов, з донькою зв`язок не підтримував. Така ситуація дуже травмувала дитину так як донька не могла зрозуміти чому батько не проявляє до неї інтересу. Окремі випадки, зокрема, невиконанням обіцянки ОСОБА_4 приїхати на випускний до доньки у садочок, негативно відбилися у пам`яті дитини. Схожа ситуація також виникла у зв`язку з необхідністю виготовлення паспорту дитині, коли неможливо було отримати документи від батька у зв`язку з чим дитина навіть виявила намір змінити прізвище, щоб не відчувати будь-якого зв`язку з батьком. Також позивач пояснила, що ОСОБА_4 не вітав доньку зі святами, тільки після того як вона нагадувала, вітав доньку з днем народження. При цьому ОСОБА_1 зазначила, що всіляко намагалася організувати контакт батька з донькою, проте ОСОБА_4 на зустріч такому не йшов. Останнім часом донька почала працювати з психологом через те, що байдужість до неї батька сильно травмувала її. В кінцевому результаті, саме донька наполягла на тому, що звернутися до суду з цим позовом так як знаючи, що по документах в неї є батько, такий абсолютно відсутній у її житті. Таким чином вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, жодним чином не бере участі, не займається вихованням дитини, не цікавиться життям дитини.

Представник позивача, адвокат Столярчук В.М., в ході судового розгляду пояснив, що жодних перешкод батькові у спілкуванні з дочкою позивач не чинить. Більше того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 сам визнає, що відійшов в сторону від доньки, що свідчить про те, що батько з власної ініціативи самоусунувся від її виховання. Крім того, факт матеріального утримання також не підтверджений належними доказами так як платіжні квитанції про переказ грошових коштів здійснений не від імені відповідача, а від імені його матері.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання, не зважаючи на визнання обов`язковою його явку, не з`явився, його представник, адвокат Соскіда Ю.Ю., в ході судового розгляду заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні. При цьому пояснив, що ОСОБА_4 вчасно сплачує аліменти, заборгованість відсутня. Додатково наголосив, що ОСОБА_1 всілякими методами чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Щодо повідомленого дитиною в ході судового розгляду вважає, що таке слід сприймати крізь призму того, що дівчинка тривалий час проживає з матір`ю, а батько проживає на значній відстані. Також представник вважає, що позивач налаштовувала дитину проти батька. У підсумку вказав, що відсутні підстави для вжиття такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідача. Додатково представник позивача пояснив, що ОСОБА_4 усвідомлює, що мало часу приділяв дитині та в свою чергу має намір і бажання продовжувати приймати участь у житті доньки, налагоджувати з нею довірливі відносити. Щодо відсутності ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що у нього відсутня технічна можливість вийти на зв`язок із судом.

Представник органу опіки та піклування в ході судового розгляду позов підтримала та просила суд прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування, оскільки батько самоусунувся від виховання дитини. При цьому, представник звернула увагу на те, що навіть в ході судового розгляду батько не звертався до органу опіки та піклування з проханням переглянути наданий суду висновок. Відтак вважає, що висновок органу опіки та піклування в повній мірі є обґрунтованим та таким, що відповідає реальним відносинам батька і дитини.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, із врахуванням думки дитини, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виснує про таке.

Судом встановлено, що батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.02.2011 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 23.09.2007 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.09.2007 року. Відповідно до рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25.11.2013 року (справа №380/1254/13-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

ОСОБА_1 зареєструвала шлюб 20.06.2020 року з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.06.2020 року.

Так, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Отже, під час розгляду справ суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 466/1017/20).

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч. 4 ст. 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 подала до суду такі докази.

Договір купівлі-продажу від 03.09.2020 року квартири за адресою АДРЕСА_1 , та витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222524603 від 03.09.2020 року, якими підтверджується право власності ОСОБА_1 на вищезгадану квартиру.

Витяг з реєстру територіальної громади № 2025/005800318, сформований 06.05.2025 року, та витяг з реєстру територіальної громади № 2025/004632728, сформований 09.04.2025 року, відповідно до яких ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Акт про місце реєстрації та проживання від 23.05.2025 року, складений депутатом Тетіївської міської ради Лях О.М. Так, зі змісту акту встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають: чоловік ОСОБА_8 та донька від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів доньки її вихованням займається мати. Викладені в акті факти підтверджують сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Довідку Черепинської гімназії Тетіївської міської ради № 76 від 09.05.2025 року де зазначено, що ОСОБА_5 відвідувала дошкільний підрозділ Черепинської гімназії Тетіївської міської ради з 25.02.2014 року по 18.04.2014 року. Батько дитини, ОСОБА_4 , протягом вказаного часу жодного разу в дошкільному підрозділі не з`являвся.

Характеристику КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» від 23.05.2025 року з якої встановлено, що батько ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за весь час перебування дівчинки в закладі (з квітня 2014 року по травень 2017 року) жодного разу заклад не відвідував, не брав участі у батьківських зборах, святах чи інших заходах. Педагогічні працівники закладу не мали з ним особистих зустрічей, телефонних розмов чи будь-яких інших форм спілкування. Відсутність батька була помітною.

Характеристику студії дитячого розвитку «Пізнайко» від 12.05.2025 року з якої встановлено, що ОСОБА_5 проходила курс підготовки до школи з вересня 2016 року по травень 2017 року. Заняття проводились два рази на тиждень та охоплювали англійську мову, основи письма, математику, читання та творчі заняття. Супровід ОСОБА_5 на заняттях і заходах студії, а також організації її навчання здійснювалися виключно матір`ю ОСОБА_1 , батько участі в освітньому процесі, супроводі чи діяльності студії не брав.

Характеристику з Тетіївського ліцею № 2 від 26.05.2025 року. Так, зі змісту характеристики встановлено, що ОСОБА_5 здобувала освіту у початкових класах Тетіївського ліцею № 2 з вересня 2017 року по червень 2021 року за науково-педагогічним проектом «Інтелект України». Батько ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за весь період навчання, жодного разу не відвідував ліцей, не брав участі у батьківських зборах, шкільних заходах чи святах. Він не був учасником батьківського Viber-чату класу і не контактував з учителями чи адміністрацією ліцею, а ні особисто, а ні телефоном, а ні через будь-які інші канали зв`язку. Його повна відсутність у шкільному житті ОСОБА_5 була помітною і родинну підтримку дівчинці забезпечували мати, дідусь та бабуся.

Характеристику Тетіївського ЦПО від 21.05.2025 року де зазначено, що ОСОБА_5 є вихованкою творчого об`єднання гуртківців «Лідер», творчої лабораторії «VODA» Центру позашкільної освіти Тетіївської міської ради з лютого 2025 року. Контакт з центром позашкільної освіти підтримує мати та вітчим. Станом на травень 2025 року керівник гуртка та працівники центру не мали жодних відомостей про батька ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Він не відвідував центр, не брав участі в супроводі доньки на заняття чи заходи, не звертався до керівництва гуртка чи працівників закладу в будь-який спосіб. Його присутність чи роль у діяльності ОСОБА_5 в гуртку не зафіксована.

Характеристику ОСОБА_5 з Тетіївського ліцею № 1 від 28.05.2025 року де зазначено, що дівчинка навчається в Тетіївському ліцеї з 2021 року. Батько дитини, ОСОБА_4 , жодного разу не відвідував ліцей, не брав участі у батьківських зборах, шкільних святах чи шкільних заходах, не контактує з вчителями ліцею та класним керівником. ОСОБА_4 не цікавиться життям своєї доньки, мати самостійно піклується про дитину. Починаючи з 2020 року Ангеліні батьківське тепло замінив її вітчим ОСОБА_8 .

Вирізку з газети «Тетіївська земля» за 08.09.2023 року в якій міститься стаття із спортивного заходу «Тато, мама, я - спортивна сім`я» із розповіддю про родинну ОСОБА_1 , тата ОСОБА_14 , маму ОСОБА_15 і їхню Донечку ОСОБА_5 .

Довідку, видану КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради 15.05.2025 року де зазначено, що медичні огляди, вакцинації та звернення за медичною допомогою щодо стану здоров`я ОСОБА_5 здійснювалися виключно з ініціативи матері ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Наведене підтверджується також декларацією, квитанціями, медичними картками, консультативними висновками, результатами обстеження.

Довідку № 12 від 13.05.2025 року, видану Товариством «Червоного Хреста України», Тетіївський осередок, в якій зазначено, що ОСОБА_5 у 2022-2023 роках відвідувала заходи з психологічної підтримки. На всі заняття дитина приходила у супроводі матері та вітчима. Батько, ОСОБА_4 , жодного разу не з`являвся, і волонтери його не бачили.

Відповідно до витягу із протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_5 від 16.05.2025 року, підготовленого практичним психологом ОСОБА_17 , встановлено таке. Так, в період з 02.05.2025 року по 15.05.2025 року психологом була проведена психологічна діагностика ОСОБА_5 . До психолога для проведення діагностики звернулася дитина ОСОБА_5 по причині проблематичних стосунків з її батьком. Метою діагностики було виявлення причин і наслідків негативного впливу міжособистих взаємин на емоційний стан дитини та характер її поведінки. Вивчення емоційних відносин з членами родини, визначення позиції дитини в сім?ї, її сприйняття родинних стосунків, характеристик поведінки та емоційної сфери дитини. Психологом встановлено, що на час проведення діагностики це той випадок, у якому мова йде про емоційно-холодні стосунки між батьком та дочкою. У дівчинки часто виникає відчуття відштовхуючого ставлення саме батька до неї, що за шкалою ворожості (HOS) - 15 балів 9 при нормі середнього значення - 3 бали. Крім того, за шкалою автономності (AUT) - 14 балів саме батько, на думку дівчинки, є відстороненим від проблем сім?ї, якому все одно, що відбувається з нею, і його дії часто не узгоджуються з потребами та запитами дочки, а її інтереси постійно ігноруються. Разом з тим, у дитини виникає відчуття непослідовності та непередбачуваності його поведінки у відносинах з нею, що слідує зі шкали емоційного відкидання (NED) - 6 балів. Ангеліна не відчуває ні підтримки, ні взагалі присутності рідного батька в її житті. Він не є авторитетом для неї і ставлення до нього носить відтінок негативізму (через ігнорування спілкування з нею та образ, нанесених ще й матері - зі слів дитини). Дівчинка конкретно та постійно наголошує на тому, що власне майбутнє вбачається їй без біологічного батька, а з вітчимом та мамою. Емоційно значущі речення іноді навіть за формальної відповіді супроводжувалися у дівчинки затримкою та мімічною реакцією. Зокрема речення (№ 7, 15, 17, 31, 45, 46), які дають можливість оцінити ступень виразності психотравмуючого впливу для дитини, що дозволяє певною мірою визначити для психолога точки застосування психологічної корекції.

У висновках психолог зазначила, що у ОСОБА_5 виявлено повну відсутність стійкого емоційного контакту з батьком, на якого вона дуже ображена і з яким у даний час категорично відмовляється підтримувати будь-які стосунки. Позитивним є наявність стійкого психологічного зв?язку з матір?ю, а також з бабусею по материнській лінії та вітчимом. Слід зазначити, що на теперішній час у дитини наявний підвищений рівень особистісної тривожності та занижений рівень самооцінки, які пов?язані саме з відношенням до неї батька.

Також психолог рекомендувала корекційну роботу психолога з дівчинкою по зниженню її тривожності, почуття образи та підвищенню самооцінки. Дорослим підтримувати благополучну атмосферу у нинішній сім?ї для гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до витягу із протоколу індивідуальної психологічної консультації ОСОБА_5 від 20.05.2025 року, підготовленого практичним психологом ОСОБА_17 , встановлено таке. Так, 01.05.2025 року, 08.05.2025 року, 12.05.2025 року, 15.05.2025 року та 19.05.2025 року психологом були проведені психологічні консультації ОСОБА_5 . Причиною звернення до психолога були проблеми у міжособистісних стосунках батька зі своєю дочкою, особливості сприйняття дитиною попередніх сімейних стосунків, визначення позиції дівчинки щодо родинних відносин з батьком, ігнорування батьком спілкування з дочкою та ї потреб, постійне відчуття віддаленості та непорозуміння, відсторонення від життя дитини протягом 12 років. В ході консультацій обговорено форми поведінки та способи емоційного реагування ОСОБА_5 у стосунках з рідним батьком. З?ясовано причини психологічного дискомфорту в даній ситуації. Запропоновано ряд зустрічей для індивідуальних консультацій, діагностик та подальшої корекційної роботи. Застосовано мікротехніки: «Відтворення емоційних слідів у пам?яті», «Відтворення почуттів підлітка», а також техніки арт-терапії.

У висновках психолог зазначила, що ОСОБА_5 поступово усвідомлює причини проблемної ситуації, яка склалася та визнала наявність переживань і підвищеної тривожності з цього приводу. Вона виявила бажання на проведення практичним психологом індивідуальних занять як діагностичного, так і корекційного спрямування.

Психолог рекомендувала до організованої системної роботи практичного психолога діагностичного, консультативного та корекційного спрямування відноситися вмотивовано, свідомо розуміючи їх значення для покращення свого теперішнього психологічного стану. Крім того, продовжувати навчатися опановувати техніки розслаблення і використовувати, за потреби, психологічні вправи на уміння контролювати рівень тривожності та формувати стресостійкість завдяки освоєнню релаксаційних технік.

Також судом досліджені фотокартки, відображене на яких з позиції сторони позивача свідчить про відсутність батька у житті дитини, а також переписку в месенджерах.

Крім того, судом досліджено відеозаписи на яких містяться відео з випускного у садочку ОСОБА_5 де вона мала б мати танець з батьком, проте танцює з братом матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що знає дитину з квітня 2014 року, була її вихователем у дитячому садочку. За цей період батька в садочок не приходив і не звертався із проханням побачити дитину. Також свідок розповіла про випадок на випускному, коли був запланований танець з татами. Разом з тим, тато ОСОБА_5 не прийшов у зв`язку з чим дівчинка дуже засмутилася.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що з 2014 року винаймала квартиру по сусідству з ОСОБА_1 , спілкувалися з позивачем та її донькою, внучка спілкувалася з ОСОБА_5 . Зазначає, що ОСОБА_1 жила скромно, тато ОСОБА_5 подарунки не дарував, не приїздив, можливо, один раз був. Допомагала бабуся ОСОБА_20 . Вважає, що батько фінансово не допомагав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що знайома з позивачем та її дочкою з 2020 року, дружать, спілкуються, діти разом ходили в садочок, школу. За цей час батька ОСОБА_5 не бачила. Знає, що мати всіляко сприяла спілкуванню батька з дитиною. Допомоги від батька не бачила. ОСОБА_21 називає татом нового чоловіка позивача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, знайома з позивачем та її дитиною з 2009 року, разом працювали. Коли дитині було два роки сторони розлучилися. Допомагала ОСОБА_1 з одягом так як їй одній з дитиною було важко. ОСОБА_5 ніколи не говорила за батька, за подарунки, дзвінки. Також показала, що їй відомо про те, що 2013 року батько не дав згоди дитині виїхати за кордон у тур по Європі. На свято Першого дзвоника тата не було. Коли почалася війна не забрав дитину до себе. Жодної ініціативи до спілкування з дитиною батько не проявляв.

На спростування аргументів та доводів сторони позивача, ОСОБА_4 подав до суду наступні докази.

Квитанції про пересилання коштів у розмірі по 1500,00 грн. позивачу від імені бабусі, ОСОБА_23 , отримувачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , за період з січня 2020 року по червень 2025 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що є матір`ю відповідача, бабусею ОСОБА_5 . Вважає, що її син любить свою доньку. До семи років її син їздив до дочки кожного дня народження. Також показала, що її син постійно надавав кошти на утримання дочки. В свою чергу ОСОБА_1 постійно критикувала її сина як батька. Крім того показала, що ОСОБА_1 не давала її синові говорити з дочкою, виривала з рук дитини телефон, налаштовувала її проти батька, а тому він на це образився і не телефонував деякий час. СМС-повідомлення, про ніби то відмову від дочки написала теперішня дружина сина, а не він сам.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4 ст. 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

З метою вирішення цього спору судом також отримано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 222 від 26.06.2025 року. Відповідно до цього висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 .

Висновок органу опіки та піклування ґрунтується на тому, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_5 , орган опіки та піклування вказав на наявність підстав для позбавлення батька батьківських прав щодо дочки.

Так, вході розгляду вказаного питання органом опіки та піклування встановлено, що думка про позбавлення біологічного батька прав виникла не спонтанно, а назрівала упродовж останніх років. Підґрунтям для такого рішення стало те, що матір дитини всіляко намагалась знайти способи спілкування батька з донькою, постійно йому нагадувала про неї, запрошувала на дні народження, на свята, які були пам`ятними для доньки, проте всі її зусилля виявились марними, батько завжди ігнорував запрошення та навіть не вітав по телефону. У зв?язку з цим ОСОБА_1 змушена була для дочки придумувати історії про те, чому тато не приїхав та не зателефонував, а коли донька підросла, то зрозуміла, що вона татові не потрібна. Впродовж останніх шести років біологічного батька у житті доньки не було. Він жодного разу не приїхав і не провідав дитини. Не вітав зi святами, подарунків не дарував, матеріально не допомагав, не цікавився розвитком, навчанням та здоров`ям дитини. Востаннє в додаток «Месенджер», повідомив, щоб йому більше взагалі не писали ні ОСОБА_1 , ні її донька ( ОСОБА_5 ), оскільки він має іншу сім?ю і як би відмовляється від доньки. Це повідомлення випадково побачила дитина ОСОБА_5 , що й стало «крайньою краплею» і тоді ОСОБА_5 звернулася до матері з пропозицією щодо позбавлення біологічного батька батьківських прав.

Крім того, суд зауважує, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (ст.ст. 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

Так, в ході судового розгляду судом була з`ясована думка дитини ОСОБА_5 за участі психолога, представника органу опіки та піклування за відсутності батьків.

На поставлені запитання дитина відповіла, що зараз проживає з мамою та вітчимом, якого називає татом і від якого вона відчуває підтримку як від рідного тата. Біологічного батька не бачила давно та не спілкувалася. У спогадах про батька пам`ятає своє травмоване дитинство. Це пов`язує з тим, як дитина розповіла, що батько обіцяв приїхати до неї на випускний в садочок де мав бути танець з татами. Проте тато не приїхав, а вона мусіла танцювати з братом матері. Також вона постійно чекала привітання на дні народження, проте такі привітання від тата приходили вже пізно ввечері. Також у неї через батька виникли проблеми з виготовленням паспорту оскільки не могла отримати від батька необхідні документи. Такі обставини в сукупності зумовили виникнення у неї бажання навіть змінити прізвище і по батькові щоб нічого не пов`язувало її з біологічним батьком. У підсумку дитина в засіданні повідомила, що чітко розуміє про те, що відбувається в суді, це є її ініціативою та повідомила про чітке та усвідомлене бажання позбавити батька його батьківських прав оскільки жодної допомоги від нього не отримує, ні її життям, ні навчанням батько не цікавиться.

В силу зазначених вище вимог суд не має права не враховувати думку дитини при вирішенні цього спору із врахуванням того, що дитина вже досягнула такого віку (14 років) коли має достатній рівень розуміння того, що відбувається навколо неї, в змозі вільно висловлювати свої думки та бажання.

Психолог ОСОБА_17 , аналізуючи сказане дитиною, повідомила, що працює з ОСОБА_5 вже упродовж тривалого часу, батько у дівчинки викликає переживання, тривожність, невпевненість. Ініціатива в позбавленні батьківських прав батька у дитини зумовлена саме пасивною поведінкою батька. В свою чергу ОСОБА_5 в повній мірі усвідомлює свої дії та причини з яких вона хоче позбавити батька його батьківських прав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, відповідач разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У разі визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, норми процесуального права визначають часові межі подання доказів до суду, а також правові наслідки їх недотримання, що полягають у неприйнятті судом таких доказів, за винятком, якщо особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Одночасно звертається увага на те, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29.05.2020 року у справі № 739/2159/18).

При цьому, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2020 року в справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) зазначено, що: «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19).

Узагальнюючи, суд нагадує, що ОСОБА_1 просить суд позбавити відповідача батьківських прав з тих підстав, що ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дитини, життям та розвитком дитини не цікавиться, самоусунувся від виховання дитини, не бажає брати жодної участі у житті дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилається на те, що позивач не надала доказів того, що відповідач умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Кошти на утримання доньки сплачує добровільно, погоджено, що донька залишається проживати разом з матір`ю. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано.

Обміркувавши викладене суд зауважує, що очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини.

Суд погоджується, що простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки.

Одночасно суд звертає увагу і на те, що у в постанові від 15.05.2019 року у справі № 661/2532/17 Верховний Суд вказав, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати в майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.12.2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на задоволення потреб у любові, піклуванні та матеріального забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21.02.2024 року в справі № 404/9387/21, від 19.02.2024 року в справі № 159/2012/23, від 22.11.2023 року в справі № 320/4384/18 та ін.

Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

В цьому спорі суд особливу увагу приділяє саме думці дитини ОСОБА_5 . Першочергово суд зауважує, що ОСОБА_5 досягла чотирнадцяти років і навіть законодавець з цього віку наділяє фізичну особу неповною цивільною дієздатністю. Така обставина вказує на зрілість і здатність дитини сформулювати свою думку, виражати погляди і почуття, а також мати право на повагу до особистого життя.

Суд на прохання дитини ОСОБА_5 надав їй в повній мірі скористатися своїм правом та донести всім причетним до судового процесу її позицію. Виступ дитини був хоч і емоційний, в той же час логічний та послідовний, з повним розумінням наслідків бажаного результату. Слід акцентувати увагу на тому, що, як пояснила дитина, всі її намагання налагодити контакт з батьком виявилися марними і таке відношення батька є травмуючим для неї.

Вказане свідчить також про те, що матір ОСОБА_1 жодних перешкод у спілкуванні батька з дочкою не чинила, а навпаки намагалася налагодити контакт між ними.

Аналізуючи сказане дитиною ОСОБА_5 психолог повідомила, що байдуже відношення батька має психотравмуючий вплив для дитини, що також відображено і у результатах психологічної діагностики та консультації дитини.

Аналізуючи зміст висновок органу опіки та піклування № 222 від 26.06.2025 року, судом встановлено, що такий є обґрунтований, повністю відповідає інтересам дитини, містить відомості про наявність виключних обставин, що підтверджені відповідними доказами та, що свідчать про свідоме нехтування батьком своїм обов`язком і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересу дитини.

Аналізуючи покази допитаних в ході судового розгляду свідків, суд зазначає, що свідки по суті повідомили про абсолютну відсутність батька в житті доньки.

В свою чергу покази свідка ОСОБА_23 суд сприймає критично так як жодних доказів на підтвердження фактів того, що ОСОБА_1 якимось чином перешкоджала спілкуванню батька з дочкою не встановлено. Більше того, ОСОБА_1 разом з дочкою навпаки проявляли ініціативу щодо збереження зв`язку, яку ОСОБА_4 проігнорував, а неприязних відносин між батьками дитини не встановлено.

Підтвердженням негативної поведінки батька також є і СМС-повідомлення про його відмову від дочки, яке прочитала дитина. Доказів про те, що це СМС-повідомлення надіслав не відповідач суду не надані.

Суд також критично сприймає і обставини добровільної сплати ОСОБА_4 коштів на утримання доньки так як грошові кошти надходили від його матері (бабусі дитини).

Підсумовуючи суд зазначає, що за результатами судового розгляду встановлено, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання доньки, самостійно усунувся від спілкування з дочкою, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Водночас це підтверджується і тим, що в ході судового процесу відповідач жодним чином не проявив бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, не демонстрував спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки, відновити контакт зі своєю донькою, хоча перешкод для цього судом не встановлено, проте свідчить, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. Зокрема, відповідач не телефонував доньці, знаючи номер її телефону, не зв`язувався з матір`ю дитини, не звертався до органу опіки та піклування, а тому така бездіяльність батька протягом років виправдовує позбавлення його батьківських прав і таке позбавлення буде відповідати критерію пропорційності.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обгрунованість висновку органу опіки та піклування та думку дитини, яка по суті є ініціатором цього судового процесу, суд приходить до висновку про те, що позивач довела належними та допустимими доказами обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окремо суд зауважує, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 року у справі № 569/14585/21).

У зв`язку з цим суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею за домовленістю, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Судові витрати по справі в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 182-184 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Представник позивача: Столярчук Вадим Миколайович ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Представник відповідача: Соскіда Юрій Юрійович ( АДРЕСА_4 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчий комітет Тетіївської міської ради (вул. Я.Острозького, 5, м. Тетіїв, Білоцерківський район, Київська область).

Представник третьої особи: Панченко Лариса Володимирівна (вул. Я.Острозького, 5, м. Тетіїв, Білоцерківський район, Київська область).

Повне рішення складено 15.12.2025 року.

Суддя А.М.Заболотний