Справа № 350/568/25
Провадження № 22-ц/4808/1684/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Ошуста С.Є., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Родікова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дочки,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене 30 вересня 2025 року в с-щі Рожнятів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 25 вересня 2001 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. У шлюбі є спільні діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра досягла повноліття, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рожнятівського районного суду від 17 січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, діти залишились проживати з нею.

На підставі рішення Рожнятівського районного суду від 15 травня 2019 року з відповідача стягувались на користь позивачки аліменти на утримання обох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Оскільки їхня спільна із відповідачем дочка ОСОБА_3 досягла повноліття, стягнення аліментів на її утримання припинено.

На даний час ОСОБА_3 навчається на першому курсі Технічно-Мистецької Академії прикладних наук у Варшаві на факультеті архітектури по спеціальності «Ландшафтна архітектура» за контрактною формою навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивачкою станом на 10 лютого 2025 року здійснено оплату в сумі 4266,00 польських злотих (по курсу НБУ станом на 10 лютого 2025 року становить 43744,42 грн) із необхідної загальної суми 8532,00 польських злотих за період навчання дочки з 01 вересня 2024 року по 31 серпня 2025 року. Дочка потребує матеріальної допомоги, однак відповідач, як батько добровільно їй не допомагає.

Позивач вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час утримання повнолітньої дочки відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач, звертаючись з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв`язку з продовженням нею навчання, не належить до кола осіб, визначених ч.3 ст.199 СК України, які мають право на звернення до суду з зазначеним позовом в інтересах дочки, яка проживає окремо від позивача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 з таким рішенням суду не погодилася, подала апеляційну скаргу у якій вказала на незаконність та необґрунтованість цього рішення, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що нею повністю доведено у суді першої інстанції правомірність своїх позовних вимог та подано письмові докази про здійснення нею оплати за навчання дочки.

Батько ОСОБА_2 добровільно аліменти не сплачує, проживає за межами України, має досить високий дохід, є фізично здоровим та працездатним, тому апелянт вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної повнолітньої дочки у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно. Зареєстрованим місцем проживання дочки є місце проживання матері, на час канікул вона приїжджає додому.

Вважає, що підтвердила у суді першої інстанції належними та допустимими доказами факт того, що саме вона несе витрати на утримання спільної з відповідачем повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила скасувати рішення Рожнятівського районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , яка залучена до участі у справі на підставі ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2025 року, подала відзив на апеляційну скаргу у якому зазначила, що її батько ОСОБА_2 сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття, проте після досягнення нею повноліття батько припинив виплату аліментів.

Вона проживає у м. Варшава, Республіка Польща. Проходить там навчання, сплачує кошти за оренду кімнати у гуртожитку, які їй надсилає банківськими переказами мати, а батько жодним чином не допомагає їй фінансово, хоча має таку можливість. ОСОБА_3 фактично перебуває на одноособовому утриманні матері і саме мати несе самостійно усі витрати, пов`язані з її утриманням. Надання матеріальної допомоги лише від матері, недостатньо для задоволення потреб ОСОБА_3 .

Зазначила, що підтримує у повному обсязі подану матір`ю апеляційну скаргу та просила суд цю скаргу задовольнити.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 адвокат Ошуст С.Є. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Родіков І.С. апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, його представництво забезпечено.

Апелянт ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Оскільки всі учасники справи повідомлені належним чином про день, місце та час розгляду справи, тому апеляційним судом розглянута справі за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Ошуста С.Є., та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Родікова І.С. , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

З відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання дочки у розмірі по 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 15 травня 2019 (а.с. 7).

Повнолітня дочка сторін проходить навчання, проживає у зв`язку з навчанням у м. Варшава, Республіка Польща та самостійно проводить оплату за договором найму житла.

ОСОБА_3 є студенткою І курсу Технічно-Мистецької Академії прикладних наук у м. Варшава на факультеті архітектури за спеціальністю «Ландшафтна архітектура» (контрактна форма навчання) (а.с.10).

Договором оренди житлового приміщення від 01 жовтня 2023 року укладеного в м. Варшава підтвержується, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є орендарями житлового будинку у м. Варшава (а.с. 28-31).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади від 31 липня 2025 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , за місцем проживання матері (а.с. 48).

Позивач по справі подала докази про перерахунок коштів на утримання повнолітньої дочки з лютого по червень 2025 року на загальну суму 22 258,58 грн (а.с. 49-55).

Крім того, у матеріалах справи міститься квитанції про сплату ОСОБА_3 коштів за проживання у студентській кімнаті в розмірі 1648 польських злотих щомісячно, починаючи з вересня 2024 року і по травень 2025 року (а.с. 58-67)

У судовому засіданні представником відповідача надані пояснення, що з лютого 2025 року повнолітня дочка проживає окремо від батька, але він надає їй матеріальну допомогу.

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Отже, за змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітню дочку/сина, яка/який продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Згідно практики Верховного Суду, важливим для виникнення права у батьків на стягнення аліментів утримання повнолітньої доньки/ сина, яка/ який продовжує навчання є не лише формальний факт спільного проживання, а перебування дочки, сина на утриманні одного з батьків (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справа №202/7266/15-ц).

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд дійшов висновку, що стягнення аліментів на дочку, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дочки, сина, забезпечення одержання ними коштів, потрібних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд не врахував, що попри фактичне непроживання дочки з позивачем, основний тягар витрат на її навчання, харчування та забезпечення належного життєвого рівня, несе саме позивач, та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не належить до кола осіб, визначених ч.3 ст.199 СК України, які мають право на звернення до суду з зазначеним позовом.

У ситуації, яка виникла, не має жодного підтвердження того, що законодавець свідомо мав на меті закріпити таке тлумачення положень СК України, коли б право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню особу виникало виключно у того з батьків, з ким фактично проживає ця дитина, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають правові принципи, які відповідають духу інституту аліментів у чинному законодавстві, зокрема, розумності та справедливості.

При визначенні розміру аліментів у зазначеній справі, колегія суддів враховує визначені у ч. 9 ст. 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність.

Третя особа, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог, повнолітня дочка відповідача і позивачки ОСОБА_3 подала суду письмові пояснення, що потребує матеріальної допомоги від батька, проживає від нього окремо, а тягар її утримання повністю несе мати.

Суд не приймає до уваги договір оренди житлового приміщення від 01.10.2023 року, поданий відповідачем на підтвердження спільного проживання з дочкою (а.с. 28-31), оскільки у судовому засіданні із пояснень представників обох сторін встановлено, що на день подання позову дочка уже не проживала разом з батьком, а вибула у гуртожиток. Питання про стягнення аліментів за минулий період не ставиться.

Суд не приймає до уваги подані позивачкою платіжні інструкції від 04.08.2025р. та від 31.07.2025р. (а.с.68-69), як докази понесених витрат утримання дочки, оскільки перерахунок контів здійснений на ім`я іншої особи.

Відповідач не оспорюючи розмір аліментів, заявлений позивачем, не подав жодних доказів про свої доходи і їх джерела, не заперечує, що перебуває закордоном, дочка проживає окремо, не подав доказів надання матеріальної допомоги дочці, натомість позивачкою подані докази надання матеріальної допомоги дочці не менше 4450 грн на місяць, тому суд не бере до уваги позицію відповідача про надання матеріальної допомоги дочці, дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 5 000 грн, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, необхідним у зв`язку її навчанням і не буде надто обтяжливим для відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської областівід 30 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Максюта І.О.

Судді: Бойчук І.В.

Василишин Л.В.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року