Провадження №2/447/1476/25
Справа №447/3268/25
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
16.12.2025 м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Львівської області в складі:
Головуючої судді Рябчун А.В.,
секретар судових засідань Непопалової М.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Миколаїв цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №151107 від 09 березня 2020 року у розмірі 24 117 гривень та судові витрати.
Позивач зазначає, що відповідно до змісту довідки, наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5 000 грн. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позовної заяви складає 24 117 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 19 117 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Також, просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Процесуальні дії суду
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В.
Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання на 18 листопада 2025 року.
Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладено на 16 грудня 2025 року.
У судові засідання 18 листопада 2025 року, 16 грудня 2025 року представник позивача не з`явився, водночас подав до суду заяви, в яких просив розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судові засідання 18 листопада 2025 року, 16 грудня 2025 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України.
Окрім цього, суд також повідомив відповідача про розгляд справи через оголошення на сайті на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Миколаївського районного суду Львівської області).
За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц).
З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики №151107 від 09 березня 2020 року в електронній формі.
Відповідно до п.1.1. договору, позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк: 1.1.1. сума позики 5000 грн.; 1.1.2. плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1. процентів 0,01% в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2. комісії 1,5% в день від поточного розміру позики, відповідно до пп.1.1.1. договору; 1.1.3. нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. 1.1.4. нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
Сторони обумовили строк повернення позики (термін платежу): 23 березня 2020 року (п.1.1.5. договору), що узгоджується із п.4.1. договору про зобов`язання позичальника повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 23 березня 2020 року.
Позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника) (п.1.2. договору).
Пунктом 2.1. договору сторони встановили строк його дії до повного виконання позичальником зобов`язань за договором.
Відповідно до п.2.2. договору, датою його укладення є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника.
Позичальник зобов`язаний, у випадку прострочення сплати заборгованості за договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти та підвищену комісію за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення, а також нараховану пеню (п.3.4.4. Договору).
Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору та розміщується в особистому кабінеті (п.4.2. Договору).
Відповідно до п.5.3. договору розділу 5 «Відповідальність сторін» сторони домовилися, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення.
Пунктом 9.5. договору сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додатки до нього має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.
Пунктами 9.8, 9.10. договору встановлено, що укладаючи договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими (п.9.8. договору). Позичальник підтверджує, що під час укладання договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, або збігу тяжких обставин (п.9.9. договору). Позичальник гарантує, що на момент укладання договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням, або іншим, передбаченим чинним законодавством України, способом, укладати правочини та виконувати всі умови, що з них виникають.
Пунктом 9.11. договору позичальник підтверджує, що інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Графіком платежів до договору встановлено: суму позики 5000 грн.; проценти за користування позикою 7 грн.; комісійну винагороду за користування позикою 1050 грн., а всього 6057 грн. 00 коп., із встановленням терміну платежу 23 березня 2020 року.
Згідно із 10 розділом договору «Реквізити та підписи сторін», ОСОБА_1 підписала договір, а також графік платежів до договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «9wv4g1x5».
04 серпня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Гелексі» та ТОВ «ФК «Елаєнс» укладено договір №04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів, відповідно до якого, фінансова компанія бере на себе зобов`язання надавати організації послугу «переказ на картку», що включає в себе приймання від організації на поточний рахунок фінансової компанії грошових коштів, обробку розпоряджень організації відповідно до правил грошових переказів міжнародних платіжних систем «Visa» та «Mastercard», переказ грошових коштів, прийнятих фінансовою установою від організації, на користь банка-еквайра для подальшого зарахування на карткові рахунки клієнтів відповідно до правил МПС.
На виконання вимог договору №04/08-17ПК від 04 серпня 2017 року, ТОВ «ФК «Елаєнс» здійснило переказ коштів у сумі 5000 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором за період з 09 березня 2020 року по 07 серпня 2025 року, заборгованість відповідача становить 24 117 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 19 117 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа.
Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна стороні повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та ОСОБА_1 укладено договір позики №151107 від 09 березня 2020 року.
Таким чином, з огляду на дотримання сторонами спору вимог ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» при вчиненні електронних правочинів суд дійшов висновку, що між сторонами спору укладений Договір позики №151107 від 09 березня 2020 року у формі електронного договору.
Разом з тим, відповідно до п.1.1 Договором позики № 151107 від 09 березня 2020 року, за Договором Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках).
Обов`язок надати кошти відповідачу за кредитом передбачений і ст. 1054 ЦК України, за змістом якої, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Дослідивши додані позивачем докази судом встановлено, що такі не містять підтвердження виконання ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» власного обов`язку із переказу відповідачеві коштів за Договором позики № 151107 від 09 березня 2020 року.
Так, при дослідженні Довідки від 01.09.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», як доказу здійснення переказу коштів від позивача до відповідачу, судом встановлено що така не містить призначення платежу - Договору позики № 151107 від 09 березня 2020 року.
Разом з тим, така довідка місить відомості про номер банківської карти на яку здійсненний переказ НОМЕР_1 .
При цьому, згідно п. 1.2. Договору позики № 151107 від 09 березня 2020 року, позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника).
Матеріали судової справи не містять доказів того, що відповідач в Договорі позики № 151107 від 09 березня 2020 року вказав будь-які банківські рахунки чи банківські картки.
Суд констатує, що Договір позики № 151107 від 09 березня 2020 року не містить відомостей про банківські реквізити відповідача, в тому числі про номер банківської карти на яку здійсненний переказ НОМЕР_1 , як такої що належить відповідачу, а так само що саме на цю банківську карту слід здійснити переказ позивачем кредитних коштів за Договором позики № 151107 від 09 березня 2020 року.
Суд критично оцінює зміст розрахунку заборгованості з 09 березня 2020 року по 07 серпня 2025 року за договором позики № 151107 від 09 березня 2020 року, оскільки такий складений позивачем, та не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» чи іншим доказом який підтверджує факт проведення безготівкових розрахунків (платіжною інструкцією, банківською випискою, квитанцією тощо).
Інших доказів, які підтверджують фінансову операцію з переказу коштів відповідачу за Договором позики № 151107 від 09 березня 2020 року матеріали справи не містять.
Отже, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення коштів за Договором позики № 151107 від 09 березня 2020 року, оскільки позивачем не доведено існування заборгованості відповідача перед позивачем, в силу відсутності належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів отримання коштів відповідачем за кредитним договором.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати слід залишити за останнім.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу
У позовній заяві представником позивача адвокатом Рудзей Ю. В. подано заяву про розподіл судових витрат, у якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Положеннями п. 2 ч. 2 ст.141ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за останнім.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 178, 247, 261, 263-265, 280 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя: Анна Рябчун