Справа № 135/1007/25
Провадження № 2/135/475/25
РІШЕННЯ

іменем України

10.12.2025 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судових засідань Гаврилюк С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просить суд встановити між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування позивачу ОСОБА_1 ізольовану кімнату розміром 16,0 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 виділити у користування ізольовану кімнату розміром 11,5 кв.м., залишивши у загальному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату, санвузол і балкон.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Позивачеві ОСОБА_1 належить на праві власності часки всієї квартири, а відповідачу ОСОБА_2 частки всієї квартири. Квартира має загальну площу 43,0 кв.м., житлову площу 27,5 кв.м., і складається з двох ізольованих кімнат: 16,0 кв.м. та 11,5 кв.м.; кухні 6,4 кв.м., коридора 4,8 кв.м.; ванної кімнати 2,1кв.м.; санвузла 1,00 кв.м.; балкона.

Сторони перебувають у родинних відносинах: відповідач є батьком позивача. Відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловою площею квартири, він не пускає її до квартири; не дотримується вимог санітарних норм та епідеміологічного благополуччя шляхом накопичення та зберігання у квартирі великої кількості відходів, сміття та бруду, чим ставить під загрозу здоров`я та життя не лише співвласника квартири, а й сусідів, від яких надходять чисельні скарги на таку поведінку відповідача.

У зв`язку з цим між сторонами виник спір щодо порядку користування житловою площею спірної квартири, який вирішити в добровільному порядку відповідач не бажає.

Частка, що належить позивачу, як власнику 3/4 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, у загальній площі квартири становить 32,25 кв.м, а у житловій 20,625 кв.м. Частка відповідача ОСОБА_2 , як власника 1/4 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, у загальній площі квартири становить 10,75 кв.м., у житловій площі 6,875 кв.м.

Ухвалою суду від 28.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Патраманський І.О. не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, у якій він просить цивільну справу розглянути за відсутності позивача та її представника адвоката Патраманського І.О., позив підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 24.07.1997 виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області, є власником 1/4 частини вищевказаної квартири (а.с.5-6); на підставі договору дарування частки квартири від 30.10.2019, посвідченим приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вірською А.Г., зареєстрованим в реєстрі за №1062, є власником 2/4 частини вищевказаної квартири (а.с.10-13). Отже, загальний розмір належної позивачу ОСОБА_1 частки спірної квартири складає 3/4 частини.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 24.07.1997 виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області, є власником 1/4 частини вищевказаної квартири (а.с.5-6).

Згідно Технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат площею: 16,0 кв.м., 14,5 кв.м., всього житловою площею 27,5 кв.м, кухні 6,4 кв.м.; ванної кімнати 2,1 кв.м.; туалет 1,0 кв.м.; коридор 4.8 кв.м.; балкон 1,2 кв.м. Загальна площа квартири 43,0 кв.м (а.с.14-16).

Сторони зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію позивача від 20.11.2018 (а.с.23), та довідкою відділу ведення реєстру Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 18.07.2025 про реєстрацію відповідача (а.с.41).

Домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли.

Згідно ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-1500цс15 зроблено висновок, що при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 у справі №6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі №127/7320/13 (провадження № 61-18125св18) зазначено, що «…при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них».

Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановлюється судом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат площею: 16,0 кв.м. та 11,5 кв.м, всього загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., всі кімнати є самостійними й мають один загальний коридор, що підтверджується технічним паспортом на квартиру.

Враховуючи відсутність добровільної згоди між сторонами щодо визначення порядку користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, розмір жилої площі, що припадає на кожного із співвласників, суд вважає можливим встановити запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування позивача ОСОБА_1 більшу житлову кімнату площею 16,0 кв.м., а у користування відповідача ОСОБА_2 меншу житлову кімнату площею 11,5 кв.м., а інші приміщення квартири залишити у спільному користуванні співвласників. Встановлений судом порядок користування спірною квартирою є розумним та справедливим та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів співвласників квартири, не змінює розміру часток співвласників у праві власності.

Інших варіантів порядку користування квартирою відповідач в ході судового розгляду не запропонував.

При цьому та обставина, що позивачу у користування виділена кімната, яка є меншою її ідеальної частки у праві власності на спільне майно, не має правового значення, оскільки предметом спору є визначення порядку користування квартирою, а тому критерій необхідності відповідності ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 18.02.2019 року у справі №569/15733/17-ц, від 20.02.2019 у справі №214/239/17ц, від 12.08.2021у справі №644/5579/18 (провадження №61-5255св20).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

При подачі позовної заяви позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Позивачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №18-ц від 01.07.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Патраманським Іваном Олександровичем (а.с.31-32), згідно положень розділу 7 якого розмір гонорару адвоката складає 5000 грн; Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.07.2025, згідно якого замовник ОСОБА_1 прийняла від виконавця адвоката Патраманського І.О. виконану роботу за надання правничої допомоги відповідно до Договору №18-ц від 01.07.2025 на суму 5000 грн (а.с.33); розрахунок витрат на правничу допомогу від 10.07.2025, відповідно до якого адвокатом надано наступну професійну правничу допомогу за Договором №18-ц від 01.07.2025: виготовлення позовної заяви 8 год 2500 грн, вивчення законодавства, що регулює спірні правовідносини 2 год 500 грн, вивчення судової практики вирішення подібних правовідносин національними судами та ЄСПЛ 1 год 250 грн, надання юридичної консультації клієнту 1 год 250 грн, допомога у зібранні доказів (оформлення адковатського запиту, участь адвоката у роботі депутатської комісії) 500 грн, участь адвоката у судовому засіданні 1000 грн (а.с.34), платіжна інструкція, якою ОСОБА_1 сплатила адвокату Патраманському І.О. за надання правничої допомоги згідно з договором 5000 грн (а.с.35).

Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому суд вважає їх обґрунтованими.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Встановити між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

- житлову кімнату площею 16,0 кв.м. виділити в особисте користування ОСОБА_1 ;

- житлову кімнату площею 11,5 кв.м. виділити в особисте користування ОСОБА_2 ;

- кухню площею 6,4 кв.м.; ванну кімнату площею 2,1 кв.м.; туалет площею 1,0 кв.м.; коридор площею 4.8 кв.м.; балкон площею 1,2 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, а всього 6 211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Ладижинським міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О. Нікандрова