Справа № 697/368/25
Провадження № 2/697/430/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

представника позивача адвоката Гончарука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Каневі Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту, визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області (далі також відповідач), третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора (далі також третя особа) про встановлення юридичного факту, визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вкінці травня 2012 року позивач змінив місце проживання, знявшись з реєстраційного обліку в м. Тальне Черкаської області, де проживав до того часу, та прибув з метою працевлаштування в м. Канів Черкаської області, де в подальшому в пошуках постійного місця проживання та за сприянням знайомої ОСОБА_2 , яка тривалий час проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , оселився в даному будинку, та в подальшому здійснив реєстрацію постійного місця проживання з 11.06.2012.

Як в послідуючому стало відомо позивачу, раніше даний будинок на праві приватної власності належав ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4 .

Власниця цього нерухомого майна до часу смерті постійно проживала в місті Харкові і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.03.2002 міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції.

Після відкриття спадщини померлої ОСОБА_3 , дане спадкове майно до цього часу ніхто не прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру та витягом з домової книги.

Починаючи з 2000 року, за домоволодінням доглядала та постійно у цьому проживала ОСОБА_2 , яка є сусідкою та родичкою ОСОБА_5 , у неї у розпорядженні з 2002 року знаходилися всі оригінали документів щодо цього нерухомого майна.

23.10.2012 ОСОБА_2 , знявшись з реєстраційного обліку місця проживання, залишила позивачу правовстановлюючі документи на зазначений вище будинок, переїхала на постійне місце проживання в с. Ліпляве, Черкаського району, Черкаської області, а позивач залишився проживати в зазначеному будинку, де до цього часу мешкає, веде присадибне господарство, утримує його на протязі 13 років за власний рахунок у спосіб приведення будинку та прилеглої території до ладу, проведення облаштування та поточних ремонтів, сплатою поточних платежів. Будинок позивачем було обладнано водо- та електропостачанням.

Отже, позивач, не знаючи про відсутність у нього підстав для набуття права власності, протягом 13 років, на законних підставах добросовісно, відкрито, безперервно володіє зазначеним будинком АДРЕСА_1 , утримуючи його за власний рахунок та сплачуючи комунальні послуги.

Постійно робить у ньому поточні ремонти. За час проживання в будинку позивачем на його утримання та поточні ремонти вже витрачено близько 150 000,00 грн.

Так за вказаний період ним відремонтовано покрівлю, під`єднано електро- та водопостачання, виготовлено та встановлено нові двері, замінено вікна, зроблено косметичний ремонт, приведено до ладу прилеглу територію, кожного року обробляється земельна ділянка, встановлено паркан, огорожу…

Отже, враховуючи, що позивач не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, добровільно заволодів чужим будинком і понад 12 років продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти будинком АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже маються всі підстави визнання судом за ним права на дане майно за набувальною давністю.

Просить суд встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , критий шифером, житловою площею 24,2 кв.м., біля будинку надвірні споруди: дворові споруди, розташований на земельній ділянці площею 1395 кв.м., з місцезнаходженням згідно плану меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності; здійснити за ОСОБА_1 реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке складається з: житлового будинку АДРЕСА_2 Князя Святослава в м. Каневі, Черкаського району, Черкаської області; витребувати з Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори відомості щодо прийняття спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1951 року народження.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Витребувано з Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33-34).

07.04.2025 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гончарука А.В. надійшло до суду клопотання про повторне витребування з Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2025 витребувано повторно з Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52-53).

23.04.2025 від Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори до суду надійшла відповідь в якій повідомлено про неможливість надання засвідченої копії спадкової справи після зазначеного спадкодавця у зв`язку з тим, що за результатами перевірки алфавітних книг обліку спадкових справ з 2007 року по теперішній час, спадкова справа щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не заводилася та додатково повідомлено, що архів Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори з 1946 року по 2006 рік переданий на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву, куди необхідно звернутися з відповідною ухвалою про витребування інформації (а.с.62).

06.05.2025 від представника позивача - адвоката Гончарука А.В. до суду надійшло клопотання про витребування з Харківського обласного державного нотаріального архіву копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , 1951 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , або інформації про її відсутність (а.с.64).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2025 витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , або інформацію про її відсутність (а.с.66-67).

22.05.2025 до суду від Харківського обласного державного нотаріального архіву надійшов лист в якому повідомлено, що для виконання перевірки наявності заяв про прийняття спадщини та наявності спадкових справ архіву необхідна інформація про місце відкриття спадщини останнє місце проживання спадкодавця на території Харкова чи Харківської області, оскільки архівними фондоутворювачами є нотаріальні контори та нотаріуси саме цих нотаріальних округів. В зв`язку з викладеним просять повідомити номер спадкової справи та яким фондоутворювачем ця спадкова справа була заведена, у випадку відсутності такої інформації для перевірки наявності спадкової справи просять повідомити місце проживання спадкодавця (а.с.75).

09.06.2025 від представника позивача - адвоката Гончарука А.В. до суду надійшло клопотання про витребування з Харківського обласного державного нотаріального архіву інформації про те чи було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , 1951 року народження, яка проживала в АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , або інформації про її відсутність (а.с.77).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2025 витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву інформацію про те чи було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , 1951 року народження, яка проживала в АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , або інформацію про її відсутність (а.с.79-80).

01.07.2025 до суду від Харківського обласного державного нотаріального архіву надійшов лист в якому повідомлено, що згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 2002-2006 роки Третьої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Інформація про заведення вищезазначеної спадкової справи в період з 2007 року в нотаріальному архіві відсутня і може бути надана тільки Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою (до реорганізації Третьою Харківською державною нотаріальною конторою), оскільки документи-папероносії Третьої Харківської державної нотаріальної контори передано до архіву за 1946-2006 роки включно, а з 2007 року перебувають у володінні фондоутворювача (а.с.93).

07.07.2025 від представника позивача - адвоката Гончарука А.В. до суду надійшло клопотання про витребування з Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори інформації про наявність спадкової справи у Спадковому реєстрі та отримання зі Спадкового реєстру інформаційної довідки про наявність (відсутність) заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_3 (а.с.98).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.07.2025 витребувано з Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори інформацію про наявність спадкової справи у Спадковому реєстрі та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_3 (а.с.100-102).

05.08.2025 до суду від Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла відповідь в якій повідомили, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.108).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, клопотання представника позивача - адвоката Гончарука А.В. про виклик свідків задоволено та вирішено викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.115-116).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 06.11.2025 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що проживає по АДРЕСА_1 з травня 2012 року, коли приїхав в м. Канів. Він доглядає за житловим будинком, здійснює поточний ремонт. Хто власник будинку, він не знав, лише знав, що там проживає ОСОБА_8 , його знайома. Коли в травні 2012 року він шукав житло, познайомився з ОСОБА_9 , від якої дізнався, що в неї є житловий будинок з земельною ділянкою. Будинок невеликий близько 50 кв.м. Коли заселявся в будинок, бачив документи на нього, власник ОСОБА_10 , яка померла в м. Харків. Документи на будинок були в ОСОБА_8 . Позивач проживав у даному будинку постійно з 2012 року, крім нього в даному будинку ніхто не проживав. Жив там на безоплатній основі. Документи на будинок йому були передані ОСОБА_8 в червні 2012 року, це техпаспорт на будинок, свідоцтво про право на спадщину, домова книга. ОСОБА_8 йому документи просто віддала. Точно не пам`ятає, але можливо з метою оформлення права власності. Відразу збирався проживати там на постійній основі. В судове засідання, яке відбулось 09.12.2025 позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача - адвокат Гончарук А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_1 приїхав в м. Канів і почав шукати житло. Познайомився з жінкою з м. Канів на ім`я ОСОБА_8 і від неї довідався, що в неї є житловий будинок. В ході перемовин вона спочатку дозволила там проживати, а потім він сам там став проживати на постійній основі. Він володів домоволодінням відкрито, добросовісно, робив ремонти, встановив вікна, двері. Олеся надала йому документи на вказаний житловий будинок. Вважає, що є всі ознаки набувальної давності, оскільки власник майна померла, спадщину ніхто не прийняв, а тому позивач набув право власності.

Представник відповідача Канівської міської ради Черкаської області Леонова А.А. в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.82).

Представник третьої особи Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомили.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що позивача знає з 2017 року, після того як стала проживати по сусідству за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 чи 40. Чи проживає він там постійно вона не знає. Бачить, що автомобіль стоїть у дворі, а чи він там живе постійно, не знає. В будинку ще проживає жінка і дитина. Тесть до них в гості приходить. Свідок може підтвердити проживання ОСОБА_1 з 2017 року. Поки ОСОБА_1 не придбав будинок, там жили ОСОБА_11 , які доглядали будинок: дядько ОСОБА_12 і тітка ОСОБА_13 . Тоді вони продали будинок. Якийсь час там проживала їх онука ОСОБА_8 . Свідок так розуміє, що позивач купив будинок в ОСОБА_8 . Свідок впевнена, що ОСОБА_1 купив даний будинок, але особисто не бачила передачу коштів. Чи проживав позивач раніше 2017 року, свідку достовірно невідомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він з позивачем є сусідами через 3 хати, хоча особисто з ним не спілкуються. ОСОБА_1 став сусідом з 2012 року, проживає по АДРЕСА_1 . На яким підставах став він там проживати, йому невідомо. Хто є власником свідок не знає. Раніше там жила ОСОБА_8 , але чи вона власник, він не знає. Свідок з достовірністю підтверджує, що ОСОБА_1 проживає в будинку по АДРЕСА_1 з 2012 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що знає ОСОБА_1 з 2012 року. В АДРЕСА_5 жили її дідусь та бабуся. В них по сусідству жила баба ОСОБА_15 , з якою її рідні дружили. Після смерті баби ОСОБА_16 цим будинком опікувались її дід та баба. В них були ключі від даного будинку, приглядали за городом. Там ніхто не проживав. В 2008-2009 роках вона переїхала проживати до діда з бабою, але в одному будинку з ними було жити важко і дід запропонував переїхати в будинок по-сусідству. Вона туди і переїхала. Жила там майже три роки з 2009 року по 2012 рік. Після смерті бабусі вона переїхала жити в центр міста і будинок вже був їй не потрібний. Свідок зустріла ОСОБА_1 в травні 2012 року, який повідомив, що приїхав в м. Канів і йому немає де жити, тобто шукає житло. І вона запропонувала той будинок по сусідству з її дідом. Свідок лише віддала той будинок ОСОБА_17 в користування і віддала документи, які були в неї. Вона йому сказала, що претензій на будинок не повинно бути, оскільки там немає прямих родичів, тобто він може там жити, користуватись. Дід помер в 2015 році, до того часу вона там з`являлася і бачила як ОСОБА_17 там господарював, садив дерева, займався городом. В 2017 році дідову хату продали і вона туди вже не приходила. Може підтвердити, що до 2017 року позивач там проживав, господарював. Документи на будинок баби ОСОБА_16 вона віддала ОСОБА_1 , а їй дали ці документи дід і баба. Були якісь родичі далекі у баби ОСОБА_16 , але вони не могли претендувати на спадщину, і вони віддали документи діду з бабою. Дані родичі не проживали разом з бабою ОСОБА_18 . Це нібито був двоюрідний племінник, який віддав документи і ключі від будинку дідові і бабі, щоб вони приглядали за хатою. Прямих родичів нібито не було у баби ОСОБА_16 . Ніби була дочка, яка також померла відразу. Про наявність внуків у баби ОСОБА_16 , свідку не відомо. ОСОБА_17 проживав у будинку безоплатно, лише платив за електроенергію. Оригінали документів на даний час мабуть знаходяться у ОСОБА_17 . З 2012 року по 2017 рік свідок може підтвердити, що позивач там проживав.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.03.2002 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2001 зареєстрованого в реєстрі № 1-1280, ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно складається з: жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та грошових вкладів з процентами і компенсаціями, що знаходяться в Ощадбанку № 3284 м. Канева на рахунках № НОМЕР_2 та у філії Ощадбанку № 6211/0284 Московського району м. Харкова на рахунку № НОМЕР_3 (а.с.9).

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що в даному будинку прописаний ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 11.07.2012 (а.с.14-15).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , власником домоволодіння з часткою «1» зазначено ОСОБА_3 (а.с.16-19).

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/005157361 від 10.07.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.07.2012 (а.с.20).

Відповідно до Витягу № 4931-01-09 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.07.2023, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 з 11.07.2012 по т.ч. (а.с.21).

Згідно з розпорядженням міського голови № 49р від 22.02.2016 «Про перейменування вулиць та провулків м. Канева», вулицю Островського перейменовано на вулицю князя Святослава (а.с.22).

Відповідно до Акту № 326/24.12.2012 Прийняття в експлуатацію зовнішнього водопроводу, введено в експлуатацію водопровідної мережі по вул. Островського, 38 з 24.12.2012. Акт складено інженером КП «Управління ВКГ» Хорольською Л.С. та ОСОБА_1 (а.с.23).

Відповідно до довідки Канівського центру обслуговування споживачів ТОВ «Черкасиенергозбут», станом на 04.03.2024 по особовому рахунку № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня заборгованість за використану електричну енергію, показник лічильника 5258 (а.с.25).

Відповідно до довідки голови територіального комітету № 3 Загороднього О.С. № 61 від 09.03.2025, ОСОБА_1 , 1986 року народження, прописаний та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44).

З відповіді Третьої Харківської державної нотаріальної контори № 561/01-16 від 15.07.2025 вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.108).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає про те, що він добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном, але не може скористатись своїм повним правом розпорядитись ним згідно ст. 41 Конституції України. За весь період з 2012 року та протягом 13 років він продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти будинком, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , він не знав і не міг знати про відсутність підстав для набуття ним права власності, а тому на підставі ст. 344 ЦК України, має право на набуття вказаного майна у власність за набувальною давністю.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Згідно з положеннями ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні положення порядку набуття права власності врегульовано Главою 24 Книги ІІІ Цивільного кодексу України.

Статтями 316, 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова № 5), можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У пункті 9 Постанови № 5 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісне володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України): не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відтак, позивач, як володілець майна, повинний бути впевненим у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017, від 29 травня 2025 року у справі № 127/38548/23 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Також, у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 756/4741/17 (провадження №61-5969св19) зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом з цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з моменту вступу в право власності за законом і до цього часу він володіє безперервно, відкрито, добросовісно житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також користується відкрито, безперервно, добросовісно земельною ділянкою під домоволодінням, обробляє її. Будинок весь час він підтримував в належному стані, ремонтував його, провів водопровід. На даний час позивач володіє майном, але не може скористатись своїм повним правом розпорядитись ним згідно ст. 41 Конституції України. Він зареєструвався в даному домоволодінні, а документи на будинок йому надала його знайома ОСОБА_2 , яка з його слів була родичкою померлої власниці.

Однак, сам по собі факт користування позивачем будинком за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Крім того в судовому засіданні під час допиту свідка ОСОБА_19 було встановлено, що ОСОБА_1 було надано даний будинок у користування (проживання) і підстав вважати, що він отримав даний будинок у власність у нього не було.

На момент вселення (отримання ним майна) позивач достовірно не міг бути обізнаний про наявність/відсутність спадкоємців ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок. Відповідно, позивач не міг бути впевненим у тому, що на це майно не претендують інші особи, як і про те, що дане майно могло бути визнане відумерлою спадщиною.

Отже, у цьому випадку виключається добросовісність ОСОБА_1 при заволодінні спірним житловим будинком.

Сам факт відкритості та безперервності користування житловим будинком не є безумовною підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Зазначення представником відповідача у поданій до суду заяві про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог судом не приймаються до уваги, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону з викладених вище підстав, а тому з урахуванням наявних доказів та фактичних обставин справи не може бути єдиною підставою для задоволення позову.

А тому, позовна вимога про визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, яке складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 , критий шифером, житловою площею 24,2 кв.м., біля будинку надвірні споруди: дворові споруди, розташований на земельній ділянці площею 1395 кв.м., з місцезнаходженням згідно плану меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 за набувальною давністю задоволенню не підлягає.

Не підлягає до задоволення також і позовна вимога про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 , критий шифером, житловою площею 24,2 кв.м., біля будинку надвірні споруди: дворові споруди, розташований на земельній ділянці площею 1395 кв.м., з місцезнаходженням згідно плану меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки є похідною від вимоги про визнання права власності за набувальною давністю.

Крім того в своїй позовній заяві посилався, крім ст. 344 ЦК України на положення ст. 315 ЦПК України, зазначаючи, що протягом 13 років постійно проживає у спірному будинку, тому виникає необхідність отримання сатисфакції відповідного юридичного факту.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, якщо факти, що підлягають встановленню, мають юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначає мету, для якої просить встановити факт проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча процедура позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного, невизнаного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Оскільки для вирішення матеріально-правової вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне житлове приміщення необхідним є встановлення юридично значимих фактів, як то: підстави вселення та проживання позивача у спірному житловому приміщенні, тому встановлення цих фактів не є самостійною матеріально-правовою вимогою, а є підставою позову.

Встановлення факту користування житловим приміщенням не може бути самостійною вимогою у разі невизнання права власності на нього або користування ним, оскільки встановлення судом під час вирішення спору цієї обставини, і є підставою для визнання за позивачем права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, обставини, якими обґрунтовується матеріально-правові вимоги не потребують встановлення як юридичні факти.

Тому позовна вимога про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 хоч і підтверджена показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, однак не підлягає до задоволення.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача та відсутність правових підстав для їх задоволення, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту, визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 15.12.2025.

Головуючий Б . К . Скирда