Справа № 591/2773/25
Провадження № 2/591/577/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Кирионенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» (далі - ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»), яке в подальшому перейменовано в ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги мотивує тим, що 03 лютого 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» відповідач подав Заявку на отримання кредиту № 1294362.

Оскільки ТОВ «МІЛОАН» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1294362 від 03 лютого 2020 року (далі -Кредитний договір), який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.

Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» (далі - Правила) розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця.

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин.

20 серпня 2020 року згідно умов Договору факторингу №02/08, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1294362 від 03 лютого 2020 року на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача.

24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до нього, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит 1294362 від 03 лютого 2020 року.

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 29887,00 грн, із яких:

- заборгованість за тілом кредиту становить 13000,00 грн.;

- заборгованість за відсотками становить 15795,00 грн.;

- заборгованість за комісією становить 1092,00 грн.;

- заборгованість за пенею становить 0 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 29887,00 грн. та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2025 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 14 липня 2025 року о 10 год. 40 хв.

18 квітня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що з позовними вимогами не погоджується та просить врахувати наступні обставини.

Наприкінці 2019 року він дійсно цікавився можливістю укладення кредитного договору, при цьому проводячи моніторинг інформації на сайтах деяких фінансових компаній. Враховуючи значні відсоткові ставки таких компаній, він відмовився від такої ідеї, і жодного підтвердження або іншої якоїсь пропозиції або заяви, котра б свідчила про бажання укласти або укладання кредитного договору, він не писав і нікому не відправляв, ні в паперовому, ні в електронному вигляді. Жодних кодів або інших зашифрованих повідомлень на отримання фінансів не направляв. Також повідомив, що про такі фінансові організації, як ТОВ «Мілоан», ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» він не чув до отримання даної позовної заяви.

Тобто він не укладав кредитного договору № 1294362 від 03 лютого 2020 року, як на цьому наголошує позивач, і не мав жодних правовідносин ні з ТОВ «ДіджиФінанс», ні з ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ».

Звертає увагу суду, що зазначений спірний договір не містить підписів сторін, в тому числі і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та зокрема не містить електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача.

Копією платіжного доручення також не підтверджується перерахування ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів в сумі 13000 грн. саме відповідачу, оскільки платіжне доручення не містить обов`язкових реквізитів, а саме: найменування банку від імені якого складено документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення та печатки банківської установи.

Анкета-заява на видачу кредиту не містить підпису позичальника, а тому договірних відносин між сторонами не існує.

Що стосується Правил надання фінансових кредитів (послуг), то повідомляє суд, що він не підписував їх та не знайомий з даними правилами. Також наголошує, що Позивачем не надано суду дані Правила надання фінансових послуг про котрі зазначається у п. 2.3.1 спірного договору, а також не доведено, що Відповідач з ними ознайомлений.

Також, просить суд звернути увагу, що незважаючи на невизнання боргу та не укладення Договору взагалі, окремо наголошує на безпідставному нарахуванні відсотків. Так, згідно 1.4 спірного Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати відсотків за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04.03.2020. Згідно п. 2.3.1 спірного Договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за користування кредитом та певну частину заборгованості по кредиту. Максимальний строк продовження складає 15 днів.

Тобто, строк кредитування становить 30 днів, та, за наявності відповідної пропозиції, міг би бути продовженим максимум ще на 15 днів, а тому подальше нарахування відсотків є незаконним. Таким чином, Позивач подав позов безпідставно, без доведення обставин видачі коштів, та безпідставного нарахування відсотків.

Окремо наголошує, що згідно постанови Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12: «Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитидавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у справах № 200/8123/19, № 333/5791/19 та інших. Тобто, лише при доведеності укладення договору та перерахування коштів за позикою, нарахування відсотків може відбуватися лише в межах строку кредитування.

Що стосується вимоги про відшкодування коштів на правову допомогу, то зі змісту наданого договору вбачається, що договір не індивідуалізовано, а також договором не визначено ціну наданої правничої допомоги. Акт про підтвердження надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) про прийняття правничої допомоги загальною вартістю 6000 грн. не містить інформації, за який саме позов отримано кошти. Доказів оплати витрат на правову допомогу також позивачем не надано. Тому у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу також слід відмовити.

Просить суд задовольнити клопотання про застосування строків позовної давності; в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю (а.с.58-62).

18 квітня 2025 року відповідачем також подано клопотання про застосування строків позовної давності, у якому вказує на те, що згідно п. 1.4 спірного Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати відсотків за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04 березня 2020 року. Згідно п. 2.3.1 спірного Договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за користування кредитом та певну частину заборгованості по кредиту. Максимальний строк продовження складає 15 днів.

Таким чином, згідно умов спірного договору, враховуючи відсутність будь-яких листів (повідомлень, пропозицій), які б він отримував для врегулювання спору або продовження строку дії Договору, датою початку спливу строку позовної давності є дата, наступна за днем повернення кредиту, тобто 05 березня 2020 року.

Позивач мав можливість звернутися до суду з позовом про стягнення коштів протягом трьох років з дати неповернення коштів, тобто невиконання умов договору, а саме до 05 березня 2023 року.

Натомість, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі лише 25 березня 2025 року (дата відкриття провадження у справі судом), тобто строк позовної давності закінчився до дати звернення позивача до суду.

Просить суд застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі (а.с.65-66).

18 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.73-82).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2025 року витребувано від АТ «ОТП БАНК» інформацію, яка містить банківську таємницю.

14 липня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 04 грудня 2025 року о 16 год.00 хв. у зв`язку з витребуванням доказів.

18 липня 2025 року від представника позивача надійшла інформація про те, що відповідно до Наказу № 70-к від 01 липня 2025 року на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01 липня 2025 року перейменовано з 01 липня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ ПОНГ» на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (а.с. 90).

В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що 03 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» укладено Кредитний договір № 1294362, відповідно до умов якого сума кредиту становить 13000,00 грн. (п.1.2).

Згідно п.1.3 Кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів з 03 лютого 2020 року.

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04 березня 2020 року (п.1.4).

Відповідно до п.1.5. сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 5187,00 грн. в грошовому виразі та 485, 00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору.

Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.

Пунктом 1.5.1 кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1092,00 грн., яка нараховується за ставкою 8,40 % від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом: 4095,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована (п.1.5.2).

Згідно пункту 1.6 Кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору.

Пунктом 2.2.3. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.

Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились. що якщо Позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою 1.6 Договору в період прострочення Позичальником нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору.

Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника (а.с.25-27).

20 серпня 2020 року згідно умов Договору факторингу №02/08, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1294362 від 03 лютого 2020 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке набуло права вимоги до відповідача (а.с.17-20).

24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним Договором № 1294362 від 03 лютого 2020 року (а.с. 29-32).

Відповідно до вимог позивача розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором № 1294362 від 03 лютого 2020 року складає 29887 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 13000,00 грн.; заборгованість за відсотками 15795,00 грн.; заборгованість за комісією 1092,00 грн., що підтверджується відомостями про щодення нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН» (а.с.9-10).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У пропозиції укласти кредитний договір зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті позивача.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, підписуючи пропозицію укласти договір (оферта) позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Отже, судом встановлено, що кредитний договір, укладений у формі електронного документу, із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не були б укладені. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині.

Крім того договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитних договорів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Не заслуговують також на увагу доводи відповідача про те, що він не отримував грошових коштів за вказаним вище кредитним договором.

Так, відповідно до відповіді АТ «ОТП БАНК» на ухвалу суду від 14 липня 2025 року надано інформацію про те, що станом на 03 лютого 2020 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у валюті UАН (надалі - «Картковий рахунок») до якого відкрито платіжну картку № НОМЕР_2 (а.с.94).

З виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 03 лютого 2020 року по 10 лютого 2020 року, встановлено, що відповідач отримав зарахування переказу на суму 13000 грн. 00 коп. 03 лютого 2020 року (а.с.95-98).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували вказані докази перерахування коштів за вказаними вище кредитними договорами.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як вбачається зі змісту кредитного договору № 1294362 від 03 лютого 2020 року сторони погодили, що кредитодавецьнадає клієнту гроші в розмірі 3900 грн. 00 коп. та погодили стандартну процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку кредиту, який становить 30 днів.

В той же час за умовами укладеного кредитного договору сторони погодили умови, за якими передбачили можливість нарахування процентів за користування кредитів поза межами строку надання кредиту, який становить 30 днів (п. 2.2.3 кредитного договору).

Відповідач заперечує позовні вимоги також з підстав того, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення з позовом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 р., який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» був доповнений пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 03 лютого 2020 року, відповідачем борг не сплачувався, а тому враховуючи запровадження карантину та воєнного стану, наслідки спливу строку позовної давності не застосовуються.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту у розмірі 29887 грн. 00 коп., що складається з 13000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15795 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 1092 грн. 00 коп.- заборгованість за комісією.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2422 грн. 40 коп.

При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. 00 коп., які просить стягнути з відповідачки.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат, порядок подачі доказів, невелику складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте доцільно стягнути з відповідача в розмірі 3000 грн. 00 коп., зменшивши заявлену суму до стягнення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29887 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп., а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.П. Сидоренко