ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
15 грудня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
13 жовтня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі, страховик, позивач) до ОСОБА_1 (далі, відповідачка) про стягнення грошових коштів сумі 202 550 гривень та відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Позов поданий представником позивача ОСОБА_2 з використанням системи «Електронний суд».
Зі змістом заявлених позовних вимог слідує, що 19 грудня 2022 року в місті Ірпінь Київської області відбулась дорожньо-транспортна подія (ДТП) за участі транспортних засобів «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , та «VolkswagenPassat», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідачку, як водія транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 124, 130 КУпАП. Для підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучені копії Постанов Ірпінського міського суду від 08 лютого 2023 року та від 22 червня 2023 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як володільця транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена згідно із договором страхування #ЕР-210386153 від 03 серпня 2022 року (копія договору не долучена, на реквізити договору наявне посилання в заяві про виплату страхового відшкодування та у страховому акті).
Обставини щодо направлення цієї вимоги підтверджуються списком згрупованих відправлень від 04 вересня 2024 року. Зазначене відправлення було вручено відповідачці 14 вересня 2024 року, що підтверджується роздруківкою з електронного сервісу перевірки статусу поштових відправлень оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта».
Натомість, відповідачкою зазначені вище суми не були виплачені в добровільному порядку, що стало підставою для звернення до суду.
Окрім зазначеної вище суми сплаченого відшкодування, страховик просить додатково стягнути інфляційні втрати у сумі 16 154,88 гривень, пеню у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 42 102,15 гривень та 3 % річних у сумі 4 323,34 гривні.
Зазначені вище суми нараховані за період часу з 20 вересня 2024 року до 30 вересня 2025 року.
Окремо до стягнення заявлені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2 422,40 гривні та понесені витрати на правничу допомогу у сумі 7 300 гривень.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні із викликом сторін.
В судове засідання, признане на 09 грудня 2025 року, не з`явились учасники судового розгляду, були повідомлені належним чином.
Від представника позивача надійшло клопотання від 31 жовтня 2025 року про проведення судового засідання без його участі, заявлені позовні вимоги визнають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачка була повідомлена про час і дату проведення судового засідання шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та повістки про виклик за адресою її зареєстрованого місця проживання.
Конверт, направлений на адресу відповідачки, повернувся до суду із відміткою працівника оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже, в силу приписів пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, відповідачка вважається повідомленою про час і дату проведення судового засідання. Її неявка не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на наведене вище, суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, проводить судовий розгляд за відсутності зазначених вище осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням викладеного, керуючись приписами статті 280 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 15 грудня 2025 року до 16 години 20 хвилин.
Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини.
Зокрема, суд встановив, що 19 грудня 2022 року в місті Ірпінь Київської області відбулась дорожньо-транспортна подія (ДТП) за участі транспортних засобів «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , та«VolkswagenPassat», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідачку, як водія транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 124, 130 КУпАП. Для підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучені копії Постанов Ірпінського міського суду від 08 лютого 2023 року та від 22 червня 2023 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як володільця транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена згідно із договором страхування #ЕР-210386153 від 03 серпня 2022 року (копія договору не долучена, на реквізити договору наявне посилання в заяві про виплату страхового відшкодування та у страховому акті, однак відповідачкою обставини щодо укладення зазначеного договору не заперечуються).
Обставини щодо направлення цієї вимоги підтверджуються списком згрупованих відправлень від 04 вересня 2024 року. Зазначене відправлення було врученим відповідачці 14 вересня 2024 року, що підтверджується роздруківкою з електронного сервісу перевірки статусу поштових відправлень оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта».
Натомість, відповідачкою зазначені вище суми не були виплачені в добровільному порядку, що стало підставою для звернення до суду.
Страховик просить додатково стягнути інфляційні втрати у сумі 16 154,88 гривень, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 42 102,15 гривень та 3 % річних у сумі 4 323,34 гривні.
Зазначені вище суми нараховані за період часу з 20 вересня 2024 року до 30 вересня 2025 року.
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами (тут і надалі, правові норми наводяться в редакції, чинній на дату ДТП).
Так, згідно приписів частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно приписів пункту 1 частини 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно приписів частини 1 статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно приписів частини 1, 2 статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно приписів частини 1 статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно приписів пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є одним із видів обов`язкового страхування.
Згідно положень преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно приписів пунктів 1.2-1.4 статті 1 цього закону, страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування";потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно приписів частини 1 статті 6 цього закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно приписів пункту 22.1 статті 22 цього закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно приписів частини 1 статті 28 цього закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно приписів підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 цього закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позовдо страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригодуякщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Далі, згідно приписів частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно приписів частини 1 статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно приписів частини 1 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно абзацу 1 частини 3 цієї статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Далі, згідно абзацу 2 частини 3 цієї статті (в редакції Закону України № 4196-IX від 09.01.2025, що набрав чинності 28 лютого 2025 року та введений в дію 28 серпня 2025 року), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Згідно роз`яснень, викладених в Рішенні КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Згідно приписів частини 1-3 статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно приписів частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд вважає, що спірні правовідносини підлягають частковому задоволенню.
Так, суд вважає, що вина відповідачки як особи, яка скоїла ДТП і в подальшому відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджена постановами у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили та, відповідно, мають преюдиційне значення.
Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб «VolkswagenPassat», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_3 , отримав механічні ушкодження.
Позивачем, як страховиком, визначений розмір спричинених збитків та виплачене страхове відшкодування потерпілому у сумі 140 000 гривень.
Відповідачка, як винуватиць ДТП, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована позивачем, в супереч приписам статті 12, 81 ЦПК України не спростувала обставин щодо вчинення ДТП з її вини, спричинення збитків та правильності визначення їх розміру, як і обставин подальшої виплати страхового відшкодування потерпілому.
З огляду на підтвердження обставин щодо відмови відповідачки від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у позивача, як страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування, існує право зворотної вимоги у розмірі виплаченого страхового відшкодування.
Відповідна вимога щодо необхідності добровільної сплати коштів позивачу, як страховику, що виплатив страхове відшкодування потерпілому, була направлена на адресу позивачки, нею отримана, однак залишена без реагування.
Отже, суд вважає, що існують достатні підстави для стягнення з позивачки, як винуватиці ДТП, яка відмовилась від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, грошових коштів у сумі 140 000 гривень, розміру виплаченого страхового відшкодування потерпілому.
Також, суд погоджується з тим, що у відповідачки, яка не виконала вимогу страховика в добровільному порядку, існує обов`язок здійснити виплату інфляційних втрат і 3 процентів річних, нарахованих згідно приписів частини 2 статті 625 ЦК України.
На думку суду, в силу приписів частини 1 статті 253 ЦК України, відповідачка мала виконати свій обов`язок щодо відшкодування понесених страховиком витрат з наступного дня, від дати отримання вимоги, тобто з 15 вересня 2024 року, а право нараховування інфляційних втрат і 3 процентів річних відповідно виникає з 16 вересня 2024 року.
Проте, позивачем відповідні нарахування здійснені з 20 вересня 2024 року до 30 вересня 2025 року і в силу приписів статті 13 ЦПК України, суд не виходить за межі визначеного позивачем періоду нарахування.
З огляду на наведене, розмір інфляційних втрат, нарахованих за період часу з 20 вересня 2024 року до 30 вересня 2025 року становить 16 154,88 гривень правильність такого розрахунку перевірена судом і не спростована відповідачкою.
Розмір 3 % річних за період часу з 20 вересня 2024 року до 30 вересня 2025 року становить 4 323,34 гривні правильність такого розрахунку перевірена судом і не спростована відповідачкою.
Також суд погоджується з доводами позивача про можливість нарахування пені за правилами абзацу 2 частини 3 статті 549 ЦК України, однак зазначає, що нарахування пені в цьому випадку, з урахування приписів статті 5 ЦК України, можливо лише від дати введення в дію закону, яким доповнено відповідною правовою нормою ЦК України, тобто з 28 серпня 2025 року і до 30 вересня 2025 року, кінцевої дати строку нарахування, визначеної позивачем.
Отже, за період часу з 28 серпня 2025 року до 30 вересня 2025 року пеня повинна бути нарахована у розмірі 4 042,74 гривні, виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ та 34 днів прострочки.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 164 520,96 гривень, що включає: 140 000 гривень сума страхового відшкодування, сплаченого позивачем, що підлягає стягненню з відповідачки в порядку регресу, 16 154,88 гривні інфляційні втрати, 4 323,34 гривні три проценти річних, 4 042,74 гривні пеня.
Далі, позивачем до стягнення з відповідачки заявлені понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
Для підтвердження зазначених обставин були надані копія договору про надання професійної правничої допомоги від 16 липня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року, де деталізовано зміст наданих послуг та їхню вартість на загальну суму 7 300 гривень.
Аналізуючи наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 т а від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи обсяг наданої правничої допомоги, характер спору та факт часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що існують підстави для зменшення розміру відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу до 4 000 гривень.
Далі, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені на 81 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1 962,14 гривень.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 202, 509, 999 ЦК України, статті 4, 12, 81, 76-77, 141, 258-259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», -
Позовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» грошові кошти у сумі 140 000 гривень сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає стягненню в порядку регресу, 16 154,88 гривні інфляційні втрати, 4 323,34 гривні три проценти річних, 4 042,74 гривні пеня.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» 4 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» 1 962,14 гривень, як компенсацію понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.