Справа № 366/287/25
Провадження № 2/366/332/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Мовчана В.В., за участю секретаря судового засідання Кулик А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство (ВП) Полісся»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс»

про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство (ВП) Полісся» про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для:

1)Розірвання договору оренди б/н, укладеного 13 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» стосовно земельної ділянки площею 3,6428 га, кадастровий номер ділянки 322208100:02:008:0025, вартістю 35 304,42 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області та яка 30.12.2020 року була зареєстрована державним реєстратором Гутніченко Майєю Валеріївною, Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 239419468;

2)Визнання припиненим права оренди (ТОВ) «Виробниче підприємство (ВП) Полісся» за договором оренди земельної ділянки без номера від 13 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся», стосовно земельної ділянки площею 3,6428 га, кадастровий номер ділянки 322208100:02:008:0025, вартістю 35 304,42 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Іванківської селищної ради Вишгородського району про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 239419468; Київської області та яка 30.12.2020 pоку була зареєстрована державним реєстратором Гутніченко Майєю Валеріївною, Борівська сільська рада Макарівського району Київської області;

3)Зобов`язання ТОВ «ВП «Полісся» негайно передати (повернути) позивачу, як власнику, земельну ділянку, розташовану на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, розміром 3,6428 га землі (ріллі), кадастровий номер ділянки :02:008:0025, в придатному для цільового використання стані, тобто в тому стані, в якому вона передавалась відповідачу як орендарю;

4)Скасування державної реєстрації права оренди наступної земельної ділянки: площею 3,6428 га, кадастровий номер ділянки :02:008:0025, вартістю 35 303,42 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області та зареєстрована державним реєстратором Гутніченко Майєю Валеріївною, Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 239419468 від 30.12.2020 року;

5)Стягнення з ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» на користь позивача заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою в розмірі 9 533,20 грн;

6)Стягнення з ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн;

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025 було визначено головуючим суддею Мовчана В.В.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 05.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

19.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про приєднання квитанції про сплату судового збору в сумі 4 844,80 грн.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 24.02.2025 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.03.2025.

14.03.2025 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи про невірний розрахунок розміру основного боргу та безпідставність маральної шкоди.

19.03.2025 у підготовчому судовому засіданні розгляд справи було відкладено на 17.04.2025.

17.04.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні 17.04.2025 було відкладено на 21.05.2025.

12.05.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання щодо неналежності відповідача. До поданого клопотання надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якого орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0025 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс».

Розглянувши у судовому засіданні 21.05.2025 клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача, враховуючи заперечення позивача, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні зазначеного клопотання.

У судовому засіданні 21.05.2025 судом порушено питання щодо залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Позивач у судовому засіданні 21.05.2025 не заперечувала щодо залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 21.05.2025 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Підготовче судове засідання відкладено на 12.06.2025.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 12.06.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 30.07.2025.

23.07.2025 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника та заперечення проти позовних вимог.

У судовому засіданні 30.07.2025 у справі було оголошено перерву до 28.08.2025.

25.08.2025 від представника відповідача та третьої особи надійшли пояснення по справі.

28.08.2025 у справі оголошено перерву до 03.09.2025.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився позивач.

Відповідач та третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у судове засідання не з`явилися, проте 02.09.2025 від представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до свідоцтва на спадщину за законом, посвідченого Воробей Т.П., державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори 15.11.2023 спадкоємцем земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:008:0025, розміром 3,6428 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є ОСОБА_1 .

Право власності на вищезазначену земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджено витягом № 128921162.

13.10.2020 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою діяльністю «Виробниче підприємство «Полісся» було укладено договір оренди землі за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6428 га, розташовану на території Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області за межами населених пунктів з кадастровим номером :02:008:0025. Орендна плата за договором вноситься орендарем до 31 грудня поточного року. Також за умовами договору з суми орендної плати орендарем, як податковим агентом утримуються податки і збори, передбачені чинним законодавством України.

Договір оренди вищезазначеної земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджено витягом № 239419468.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 02.05.2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» відчужило право оренди земельних ділянок позивача Товариству з обмеженою відповідальністю «Техресурс» на підставі договору купівлі продажу майнових прав. Дана інформація підтверджена також договором № 23 відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок від 15.04.2025.

Таким чином, право оренди земельних ділянок позивача перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс».

Як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку за період з 01.01.2022 по 17.12.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «ВП Полісся» орендна плата за користування земельною ділянкою останнього разу сплачувалася 10.02.2022 за 2021 рік.

23.09.2024 ОСОБА_1 ГУ ДПС у Київській області було надіслано податкову вимогу №0-1036 та повідомлено про наявність у неї податкової заборгованості у сумі 3 865, 89 грн.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне положення закріплене в Законі України «Про оренду землі».

Відповідно до п.п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 ЗУ «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплачує оренду плату за договором, а оплата орендної плати є істотною умовою договору оренди.

Тобто, позивач як власник земельної ділянки не отримав того, на що він розраховував при наявності діючої угоди. Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі своєчасної сплати орендної плати, є порушенням умов договору оренди земельних ділянок, яке, з огляду на положення статті 526 ЦК України та умови договору, дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість у подальшому.

Суд встановив, що відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата, не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором строк.

Суд зазначає, що відповідач, систематично не сплачуючи орендну плату, істотно порушив умови договору, чим позбавив позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за використання належної їй земельної ділянки іншою особою, що є підставою для розірвання договору між сторонами та стягнення заборгованості з орендної плати.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Таким чином, позивач як власник земельної ділянки і орендодавець за договором має право на отримання від відповідача орендної плати.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З матеріалів справи вбачається, що орендар свого обов`язку щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою не виконує та не вносить плату в повному обсязі за її користування, що є підставою для стягнення заборгованості та розірвання договору оренди землі.

У п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем, які витікали з договору оренди землі припинилися внаслідок укладення договору між відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, то вимоги позивача про визнання припиненим права оренди ТОВ «Виробниче підприємство (ВП) Полісся», зобов`язання передати земельну ділянку та скасування державної реєстрації права оренди за договором оренди земельної ділянки без номера від 13 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся», стосовно земельної ділянки площею 3,6428 га, кадастровий номер ділянки 322208100:02:008:0025 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 зазначено, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Відповідно до пп.1 п.1 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Відповідачем не надано доказів виконання свого обов`язку податкового агента платника податку орендодавця щодо її доходу від надання в оренду землі за спірний період, тому відсутні підстави для виключення податків й зборів з розміру заборгованості, що підлягає стягненню, а отже твердження відповідача про невірний розмір основного боргу є необґрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У позовній заяві позивачем не зазначено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою, не надано доказів такого зв`язку, отже не доведено моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 19, 23, 76-89, 141, 258-268, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство (ВП) Полісся», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

2.Розірвати договір оренди землі загальною площею 3,6428 га, розташованої на території Макарівської сілької ради Іванківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 322208100:02:008:0025, укладений 13.10.2020 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права державним реєстратором Гутніченко Майєю Валеріївною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою в розмірі 9 533,20 грн. та судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

4.У іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Іванків. РВ ГУ МВС України в Київській області 01.02.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» (11101, Коростенський р-н, Житомирська обл., село Радчиці, вулиця Шевченка, будинок 39, ідентифікаційний код 41102844).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» (11101, Коростенський р-н, Житомирська обл., село Радчиці, вулиця Шевченка, будинок 39, ідентифікаційний код 24650576).

Суддя Віталій МОВЧАН