КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/8138/25 Головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві померла його рідна тітка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 17 лютого 2025 року оформив у приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області заяву про прийняття спадщини та направив її до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори.

13 березня 2025 року постановою державного нотаріуса Саніної Л.А. № 911/02-31/367/2024 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тієї причини, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви для прийняття спадщини до органів нотаріату.

Позивач вважає, що пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки тривалий час важко хворів, тричі перебував на стаціонарному лікуванні та через гострий больовий синдром не міг самостійно пересуватись, а також доглядав за хворою непрацездатною дружиною.

З наведених підстав просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мошенської І.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції були проігноровані факти та обставини, зазначені у його позовній заяві і підтверджені належними та достатніми доказами того, що він пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини до органів нотаріату з поважних причин, оскільки тривалий час сам дуже важко хворів, у період з березня 2023 року по даний час у гострому стані тричі був доставлений каретою швидкої медичної допомоги (далі - ШМД) до лікарень, де перебував на стаціонарному лікуванні.

Окремо звертає увагу на те, що з боку відповідачки ОСОБА_2 29 травня 2025 року за вх. № 37806/25-Вх до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона зазначає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини з боку ОСОБА_1 вважає поважними з огляду на наведені у його позові факти та обставини щодо важкої та тривалої хвороби, як позивача, так і його дружини.

В іншому доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були викладенні у позовній заяві під час звернення до суду першої інстанції.

Від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона повністю визнає доводи апеляційної скарги та просить задовольнити її вимоги.

Київська міська рада та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Мошенська І.А. підтримала аргументи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є племінником померлої ОСОБА_3 .

Заява про прийняття спадщини від ОСОБА_4 надійшла до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 березня 2025 року.

13 березня 2025 року постановою державного нотаріуса Саніної Л.А. № 911/02-31/367/2024 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що періоди стаціонарного лікування, зазначені позивачем, не охоплюють всього шестимісячного строку для прийняття спадщини (з 20 листопада 2023 року по 20 травня 2024 року). Хоча позивач посилався на загальне погіршення стану здоров`я та необхідність догляду за дружиною, надані медичні документи не підтверджують об`єктивну неможливість для позивача подати заяву про прийняття спадщини протягом усього встановленого законом строку. Заява про прийняття спадщини може бути направлена нотаріусу поштою або подана через представника за довіреністю. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про його безперервну повну недієздатність або інші обставини, що унеможливлювали б вчинення таких дій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Отже, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.

У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після її смерті сплив 20 травня 2024 року, а тому позивач мав довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення ним дій щодо прийняття спадщини.

Позивач посилався на погіршення стану його здоров`я, а саме 12 лютого 2024 року він був доставлений каретою ШМД до приймального відділення лікарні з ерозивним гастритом та шлунково-кишковою кровотечею і до 16 лютого 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Прилуцька центральна міська лікарня». Крім того, 18 березня 2024 року його знову доставила карета ШМД з діагнозом «Гострий правобічний хронічний орхоепідидиміт» до КНП «Прилуцька центральна міська лікарня», де він на проходив стаціонарне лікування до 12 квітня 2024 року.

Суд першої інстанції, врахувавши вищевказані норми матеріального права та правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не навів об`єктивних обставин, які б підтверджували поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності непереборних та істотних труднощів, які перешкоджали поданню такої заяви у встановлений законом строк, що в силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, періоди стаціонарного лікування позивача охоплюють лише незнаний проміжок всього шестимісячного строку для прийняття спадщини і хоча позивач посилався на загальне погіршення стану здоров`я та необхідність догляду за дружиною, проте надані медичні документи безспірно не підтверджують об`єктивну неможливість для позивача подати заяву про прийняття спадщини протягом усього встановленого законом строку.

При цьому, із матеріалів копії спадкової справи № 367/2024, заведеної 18 травня 2024 року за заявою ОСОБА_2 , вбачається, що заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 від 17 лютого 2025 року була подана до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори представником позивача за довіреністю - ОСОБА_6.

Тобто позивач, незважаючи на стан свого здоров`я, мав можливість реалізувати свої спадкові права, через представника за довіреністю, а доказів, які б свідчили про його повну безперервну недієздатність або інші обставини, що унеможливлювали б вчинення відповідних дій, суду не надано.

З наданих доказів не встановлено підтверджень того, що позивач протягом визначеного законом строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті тітки мав хвороби та стан здоров`я, які б не могли йому дозволити прибути до приватного нотаріуса у м. Прилуки Чернігівської області для посвідчення підпису на заяві про прийняття спадщини, а також надіслати цю заяву до нотаріальної контори у м. Києві.

У зв`язку з чим посилання позивача на погіршення стану здоров`я та непрацездатність, самі по собі, без встановлення лікарських обмежень в русі протягом тривалого часу, не можуть бути визнані судом такими обставинами, що свідчать про наявність поважних причин на звернення до нотаріуса.

Враховуючи зазначене, а також відсутність належних та достатніх доказів того, що позивач мав захворювання, які унеможливили його звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд дійшов вірного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка ОСОБА_2 визнала позовні вимоги не заслуговують на увагу, адже відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_2 не являється є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом, оскільки не підтвердила родинні відносини зі спадкодавцем, а тому визнання нею позову і апеляційної скарги не має юридичного значення в розумінні статті 206 ЦПК України.

Водночас, як відмітив суд першої інстанції, в матеріалах спадкової справи наявна копія заповіту ОСОБА_3 від 22 липня 2022 року, складеного на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інші аргументи апеляційної скарги переважно аналогічні доводам позовної заяви, яким надано належну оцінку судом першої інстанції.

Таким чином висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надана оцінка всім важливим аргументам позивача.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: С.О. Журба

Д.О. Таргоній