ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року

м. Харків

Справа № 632/2212/24

Провадження № 22-ц/818/3492/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В, Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Кузьменко С.Л., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовує тим, що сімейні відносини між сторонами припинені у жовтні 2024 року, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо один від одного, майновий спір відсутній, діти повнолітні. Також, разом з позовною заявою позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про задоволення позову у повному обсязі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб, укладений 10 вересня 1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Одрадівською сільською радою Первомайського району Харківської області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2024 року.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано фактичні взаємовідносини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, який був поданий, на її думку, під впливом третіх осіб на позивача, оскільки сторони прожили однією сім`єю 36 років, мають двох дітей та позивач не міг самостійно заявити позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем підстави розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та повинні бути задоволені, оскільки шлюб існує формально та подальше примирення між сторонами неможливе, а його збереження суперечить інтересам позивача

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 10.09.1988 року був укладений шлюб між сторонами по справі, який зареєстрований Одрадівською сільською радою Первомайського району Харківської області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2024 року. (а.с.8).

Від шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилалась на те, що сімейні відносини між сторонами припинені у жовтні 2024 року, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо один від одного, майновий спір відсутній, діти вже повнолітні, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, отже позивач вважає, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову пророзірвання шлюбу.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доказів, які б свідчили про фактичне збереження шлюбних відносин та неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

В.Б. Яцина