Справа № 522/9092/24-Е
Провадження 2/681/461/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонному цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У червні 2024 року представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернувся з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 823909225: основну суму заборгованості 21999 грн 55 коп., заборгованість за відсотками 54905 грн 12 коп., а всього 76904 грн 67 коп. та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог зазначав, що 03.08.2021 товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 823909225 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та з урахуванням додаткових угод, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» і, відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 156 від 19.10.2021 до Договору факторингу з урахуванням додаткових угод, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50593 грн 19 коп.

Надалі 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 з урахуванням додаткової угоди № 3 від 30.12.2022, і відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 76904 грн 67 коп.

06.03.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників за цим Договором факторингу, позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором на суму 76904 грн 67 коп.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились.

У поданому відзиві представниця відповідача - адвоката Зачепіло З.Я. заперечує проти позову, посилаючись на те, що кредитний договір не можна вважати укладеним у письмовій формі, оскільки надана позивачем копія договору не містить особистого підпису відповідача. Також відсутні підписи на паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, що, на думку відповідача, свідчить про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування.

Крім того, наголошує на недоведеності факту отримання коштів. Позивачем не надано належних первинних бухгалтерських документів (меморіальних ордерів, виписок з рахунку, квитанцій), які б підтверджували факт перерахування коштів саме на рахунок відповідача. Розрахунки заборгованості, надані позивачем, є односторонніми арифметичними документами, які не підтверджені первинною документацією.

Окремо звертає увагу на неправомірність нарахування відсотків поза межами строку кредитування. Посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, відповідач стверджує, що після спливу погодженого строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти за договором припиняється, а права кредитора захищаються статтею 625 ЦК України. Також відповідач вказує на сумнівність переуступки права вимоги, зазначаючи, що договір факторингу не міг бути укладений раніше самого кредитного договору.

Позивач стверджує, що кредитний договір був укладений належним чином у формі електронного документа. Відповідач пройшла ідентифікацію в системі, особисто обрав умови кредитування та підписав договір електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (ОТП-пароля), надісланого в СМС, що згідно із Законом України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису.

Щодо надання коштів, позивач зазначає, що ініціював переказ через платіжну систему згідно з реквізитами картки, вказаними відповідачем у заявці. На підтвердження цього надано платіжні інструкції, які є належним доказом перерахування коштів небанківською фінансовою установою. Крім того, позивач вказує, що відповідач здійснював часткові платежі за договором, що свідчить про визнання ним своїх зобов`язань.

Стосовно переходу права вимоги, позивач пояснює, що договори факторингу є рамковими угодами, строк дії яких продовжувався додатковими угодами. Фактична передача права вимоги щодо конкретного боржника відбувалася не в момент підписання основного договору факторингу, а в момент підписання відповідних Реєстрів прав вимоги, які були укладені вже після видачі кредиту (зокрема, реєстр від 19.10.2021). Таким чином, позивач надав повний ланцюг договорів та реєстрів, що підтверджують законність набуття права вимоги до відповідача.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2024 справу передано за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області (а.с. 104).

23.12.2024 справа надійшла до цього суду (а.с. 108).

02.01.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено її розглядати без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 113).

31.03.2025 у справі винесено заочне рішення.

Ухвалою суду від 16.05.2025 заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 164-165).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 03.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 823909225 (а.с. 12-15). Відповідачпідписала кредитний договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV5GZ39. Заповненням анкети-заяви відповідачпідтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора.

Згідно з умовами укладеного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом у розмірі 22000,00 грн (п. 1.1), в рамках якого позичальник отримав перший транш у сумі 8000,00 грн одразу після підписання угоди (п. 1.3). Протягом строку дії договору позичальник мав право в будь-який час збільшувати суму кредиту та отримувати нові транші в межах встановленого ліміту, ініціюючи такі операції через свій особистий кабінет на вебсайті кредитодавця (п. 1.4).

Базовий строк користування кредитом, який визначається як Дисконтний період, складав 10 днів (п. 1.7), проте сторони погодили можливість його неодноразового продовження за умови сплати нарахованих процентів, при цьому строк пролонгації розраховується за формулою, але не може перевищувати 30 днів (п. 1.8). Якщо позичальник не повертає кредит вчасно, строк дії договору автоматично продовжується на 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду (п. 1.12.1), що тягне за собою зміну порядку нарахування відсотків.

Умови нарахування плати за користування коштами залежать від дотримання графіку погашення: протягом погодженого строку (Дисконтного періоду) діє пільгова ставка у розмірі 0,60% від суми кредиту на день (п. 1.9.1), а у разі оформлення пролонгації застосовується індивідуальна ставка 0,85% на день (п. 1.9.2). Однак у випадку прострочення сплати кредиту пільгові умови скасовуються, і до всього періоду користування коштами застосовується базова ставка у розмірі 1,70% на день, а позичальник зобов`язаний сплатити різницю між вже нарахованими та перерахованими за підвищеною ставкою відсотками (п. 1.9.3). Якщо заборгованість не погашається понад 90 днів після закінчення Дисконтного періоду, процентна ставка зростає до 2,30% на день (п. 1.12.2).

За порушення строків повернення кредиту договором передбачена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше 15% від суми простроченого платежу, при цьому сукупна сума неустойки не може перевищувати 50% від суми одержаного кредиту (п. 3.3). Кредитодавець надає пільговий період тривалістю три календарні дні після закінчення строку кредиту, протягом якого штрафні санкції не застосовуються, проте якщо оплата не надійде, нарахування відбуваються з четвертого дня з урахуванням всього часу прострочення (п. 3.4). Окрім того, сторони погодили, що строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного п. 1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8 та п. 1.12.1. договору (п. 4.2). Також сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 4.3).

Погашення заборгованості здійснюється у чітко визначеній черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти, у другу - прострочена сума кредиту, далі - нараховані проценти за поточний період, тіло кредиту, і в останню чергу - неустойка та інші платежі (п.3.10). Договір був підписаний шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що має юридичну силу власноручного підпису (п. 4.4), а кредитодавець залишив за собою право відступати право вимоги за цим договором третім особам без додаткової згоди позичальника, але з обов`язковим його повідомленням (п. 4.23).

Відразу після вчинення відповідачем цих дій, 03.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 8000 грн на її банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням № ca59fea9-6d9b-4351-95be-9bf06d98fc17 від 03.08.2021 (а.с. 41). Це, своєю чергою, свідчить про те, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Надалі сторони дійшли згоди щодо збільшення кредитної суми.

Реалізуючи своє право, передбачене п. 1.4 Кредитного договору, відповідач через особистий кабінет ініціювала отримання додаткових траншів, які були перераховані кредитодавцем на її рахунок, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями, а саме: 04.08.2021 перераховано 1050,00 грн згідно з платіжним дорученням №37710089-1d6c-4722-9b99-2bcdfd87a76b (а.с. 40); 12.08.2021 перераховано 1150,00 грн згідно з платіжним дорученням № 1f974a65-ecbe-4215-ab99-ccc4f8aeed0b (а.с. 43); 13.08.2021 перераховано 2500,00 грн згідно з платіжним дорученням № aae3b624-5aef-47b1-b944-fd4c1a3a43bс (а.с. 40); 26.08.2021 перераховано 5000,00 грн згідно з платіжним дорученням № f7c3b0d8-9f57-45ea-9763-100131530a3d (а.с. 39); 27.08.2021 перераховано 4300,00 грн згідно з платіжним дорученням № 0c0014af-ebd4-454a-8909-6cd6fe8202f3 (а.с. 42).

АТ «КБ «Глобус» на вих. №1-1592 від 24.04.2024 директору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало інформацію, що відповідно до договору № 06042021/УФТР про надання послуг від 06.04.2021, були зафіксовані транзакції за вказаними параметрами за такими датами: 03.08.2021 сума 8000; 04.08.2021 сума 1050; 12.08.2021 сума 1150; 13.08.2021 сума 2500; 26.08.2021 сума 5000; 27.08.2021 сума 4300 (а.с. 44).

Судом встановлено, що відповідач самостійно та добровільно надала реквізити банківської картки № НОМЕР_1 для отримання кредитних коштів, що підтверджується змістом поданої нею Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 03.08.2021 (а.с. 28). Згідно з наданим до матеріалів справи Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, введення реквізитів електронного платіжного засобу здійснюється безпосередньо позичальником на п`ятому етапі оформлення заявки, після чого система здійснює перевірку дійсності картки та верифікацію її держателя. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач вчинила активні дії, спрямовані на укладення договору, та особисто визначила платіжний інструмент для зарахування позикових коштів.

Судом досліджено розрахунок заборгованості, сформований первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 19.10.2021 (а.с. 62-63), згідно з яким загальний розмір невиконаних грошових зобов`язань відповідача за кредитним договором №823909225 становив 50593,19 грн. Структура вказаної заборгованості складається з простроченої суми тіла кредиту в сумі 21999,55 грн, що відповідає фактично отриманим позичальником коштам у межах встановленого кредитного ліміту, а також нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 28593,64 грн, які були нараховані кредитодавцем за період користування коштами відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 47-52). За умовами цього правочину Клієнт зобов`язався відступити Фактору права грошової вимоги до третіх осіб (боржників), а Фактор - прийняти їх та сплатити вартість фінансування. Строк дії вказаного Договору неодноразово продовжувався сторонами шляхом укладення додаткових угод (№ 19 від 28.11.2019 (а.с. 53), № 26 від 31.12.2020 (а.с. 54-58), № 27 від 31.12.2021 (а.с. 59)), внаслідок чого правовідносини сторін за цим договором охоплювали період виникнення та передачі спірної заборгованості, діючи до 31.12.2022 включно.

Відповідно до умов Договору факторингу, конкретний перелік боржників, права вимоги до яких відступаються, та обсяг зобов`язань фіксуються сторонами у Реєстрах прав вимоги, які є невід`ємними додатками до Договору. Моментом переходу права вимоги від Клієнта до Фактора визначено дату підписання сторонами відповідного Реєстру.

На виконання умов вказаного Договору, 19.10.2021 сторони підписали Реєстр прав вимоги № 156 (а.с. 60-61), згідно з яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 823909225. Згідно з Витягом з реєстру, сума відступленого права вимоги становив 50593,19 грн, до складу якого входила заборгованість за тілом кредиту в сумі 21999,55 грн та заборгованість за відсотками в сумі 28593,64 грн.

Надалі, 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 64-68). За змістом цього правочину попередній кредитор відступив, а новий фактор зобов`язався прийняти права грошової вимоги до боржників та сплатити їх вартість. Сторони узгодили довгостроковий характер співпраці, у зв`язку з чим шляхом підписання додаткових угод № 2 від 03.08.2021 (а.с. 69) та № 3 від 30.12.2022 (а.с. 70) строк дії цього Договору продовжено до 30.12.2024 включно, що підтверджує чинність договірних відносин на момент переходу прав вимоги до відповідача.

Реалізація механізму заміни кредитора відбулася 30.05.2023, коли сторони підписали Витяг з реєстру прав вимоги № 9 до вказаного Договору факторингу (а.с. 71-72). Згідно з цим документом, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 823909225. Обсяг набутих прав вимоги сторони визначили у загальному розмірі 76904,67 грн, що включав заборгованість за тілом кредиту в сумі 21999,55 грн та заборгованість за відсотками в сумі 54905,12 грн.

Судом також досліджено розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 73) станом на 30.05.2023, який фіксує обсяг грошових вимог до відповідача безпосередньо перед їх відступленням наступному кредитору. Згідно з цим документом, загальна сума невиконаних зобов`язань за кредитним договором № 823909225 становила 76904,67 грн. Структура цієї заборгованості включає суму основного боргу (тіло кредиту) у розмірі 21999,55 грн, що залишилася незмінною з моменту набуття права вимоги від первісного кредитора, та заборгованість за відсотками, яка станом на дату розрахунку склала 54905,12 грн.

Завершальним етапом у ланцюгу зміни кредитора стало укладення 06.03.2024 Договору факторингу № 06/03/24 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем - ТОВ «Юніт Капітал» (а.с. 74-78). За умовами вказаного правочину, до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому, включаючи суму основного зобов`язання, плату за користування позикою, пеню та інші платежі.

На підтвердження фактичного переходу права вимоги сторони 06.03.2024 підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу (а.с. 79-80). Згідно з даним Актом та витягом з Реєстру боржників, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 823909225 у повному обсязі. Загальний розмір заборгованості, право на стягнення якої отримав позивач, склав 76904,67 грн.

Згідно з інформацією управління «Центр надання адміністративних послуг» Полонської міської ради, яка надана листом від 26.12.2024 № 594, відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (а.с. 112).

4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного вище законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на цей час.

Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції.

При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка уклали кредитний договір та погодили його умови щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких процентів, однак позичальниця не виконала належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, в результаті чого виникла кредитна заборгованість.

Крім того, судом встановлено, що 18.03.2024 за вих. № 4/ВМ, для ОСОБА_2 направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості (а.с. 82) рекомендованим листом №884 з відтиском штампа АТ «Укрпошта» 20.03.2024, що спростовує твердження відповідача про відсутність заходів досудового врегулювання спору зі сторони позивача (а.с. 83).

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що кредитний договір є неукладеним та відсутність її підпису на ньому. Так, Згідно зі статтею 639 Цивільного кодексу України та статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин, вчинений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, прирівнюється до правочину, укладеного у письмовій формі, якщо він підписаний у порядку, визначеному законом. У цій справі судом встановлено дотримання всіх необхідних процедур для надання електронному договору юридичної сили.

Суд звертає увагу, що в заявці на отримання грошових коштів від 03.08.2021 зафіксовано персональні дані відповідача, включаючи серію та номер паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти. Внесення таких детальних особистих даних до системи кредитодавця свідчить про активні та свідомі дії відповідачки, спрямовані на отримання фінансової послуги.

Ключовим доказом волевиявлення відповідача на укладення правочину є довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Згідно з цим документом, ідентифікація та підписання договору відбулися шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, системою зафіксовано, що 03.08.2021 о 07:28:36 на номер телефону відповідача відправлено унікальний буквено-цифровий код MNV5GZ39. Вже о 07:29:19, тобто менш ніж через хвилину, цей самий код було введено у відповідне поле на сайті кредитодавця. Введення коректного коду, отриманого на особистий номер телефону, є електронним підписом, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та беззаперечно підтверджує факт укладення договору саме відповідачем.

Окремої уваги заслуговує процедура верифікації банківської картки, на яку зараховано кошти. Як установлено з матеріалів справи, позичальник самостійно зазначив у заявці номер картки 5375-41XX-XXXX-7472. Згідно з наданим позивачем алгоритмом дій споживача, прив`язка картки вимагає проходження процедури перевірки, яка унеможливлює використання платіжного інструменту без відома його власника. Факт успішного зарахування кредитних коштів на цю картку, що підтверджується платіжними інструкціями та інформацією від банку, є додатковим доказом того, що договір був не лише підписаний, але й фактично виконаний, а відповідач прийняла виконання, отримавши кошти у своє розпорядження.

Щодо посилання відповідача на відсутність власноручного підпису на паспорті споживчого кредиту, суд зазначає, що ознайомлення з цим документом відбулося в електронній формі перед підписанням договору. У матеріалах справи наявне підтвердження того, що відповідач проставила відмітку про ознайомлення з умовами та отримання всієї необхідної інформації перед акцептом оферти. Законодавство не вимагає видрукування та фізичного підписання кожного електронного документа, якщо згода з його умовами підтверджена електронним підписом у складі єдиного пакета документів під час укладення правочину. Таким чином, сукупність досліджених доказів повністю спростовує твердження відповідача про неукладеність договору.

Також суд критично оцінює та відхиляє доводи відповідач, викладені у відзиві, стосовно того, що договір факторингу не може бути підставою для переходу права вимоги, оскільки він був укладений 28.11.2018, тобто раніше за спірний кредитний договір від 03.08.2021. Суд виходить з того, що Договір факторингу № 28/1118-01 визначає загальні засади співпраці сторін на тривалий період. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути не лише наявна вимога, а й право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому.

Механізм переходу прав за вказаним договором передбачає, що фактичне відступлення вимоги щодо конкретного боржника відбувається не в момент підписання основного договору факторингу, а в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, який стає невід`ємною частиною угоди. Судом встановлено, що Реєстр прав вимоги № 156, до якого було включено заборгованість відповідача, був підписаний 19.10.2021. Оскільки ця дата є пізнішою за дату укладення кредитного договору (03.08.2021), на момент фактичної передачі прав зобов`язання відповідача вже існувало та було дійсним, що спростовує твердження про неможливість такої передачі.

Аналогічний принцип застосовано і до наступних етапів зміни кредитора. Перехід прав від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом до позивача ТОВ «Юніт Капітал», відбувався на підставі чинних договорів, умови яких реалізовувалися шляхом підписання конкретних передавальних актів та реєстрів вже після набуття попереднім кредитором відповідних прав. Таким чином, суд дійшов висновку, що весь ланцюг відступлення права вимоги від первісного кредитора до позивача є документально підтвердженим, безперервним та таким, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо недоведеності розміру заборгованості та відсутності первинних документів, з огляду на наступне. Твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, спростовується матеріалами справи. Судом встановлено, що до позовної заяви долучено копії платіжних доручень, які підтверджують факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Ці документи містять усі необхідні реквізити, зокрема дату, суму, призначення платежу з посиланням на номер кредитного договору № 823909225, платника та отримувача, а отже, є належними та допустимими доказами виконання кредитором свого обов`язку з видачі коштів у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідач зазначає, що наданий розрахунок є одностороннім арифметичним розрахунком, який не може бути доказом. Суд відхиляє ці доводи. Наданий позивачем розрахунок не є простою фіксацією підсумкової суми. Це деталізований документ, який відображає хронологію виконання договору: дату та суму видачі кожного траншу, щоденне нарахування відсотків із зазначенням застосованої ставки, а також зарахування платежів відповідача, зокрема, платежу від 13.08.2021. Доказів зворотного відповідачем не надано. Враховуючи, що договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», облік заборгованості також здійснюється в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Виписка з такої системи є електронним документом, який відтворює історію зобов`язання.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач обмежився загальними висловлюваннями про неправильність розрахунку, проте не надав власного розрахунку, який би спростовував доводи позивача, та не вказав, які саме платежі не були враховані або які нарахування здійснені з помилкою, окрім правового спору щодо строків нарахування.

Оскільки позивач надав первинні документи про видачу коштів та детальний розрахунок, який узгоджується з умовами договору щодо ставок 0,6 відсотка, 0,85 відсотка, 1,7 відсотка та 2,3 відсотка у відповідні періоди, а відповідачем не надано доказів погашення боргу в більшому обсязі чи арифметичних помилок у нарахуваннях, суд приймає розрахунок позивача.

Так, суд перевірив наданий розрахунок первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс».

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору № 823909225 від 03.08.2021 первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав відповідачу кредитні кошти у межах погодженого ліміту шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача окремими траншами. Факт отримання відповідачем коштів у сумі 22000,00 грн підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями.

Щодо нарахування відсотків, то судом установлено, що з 03.08.2021 по 13.08.2021 згідно з п. 1.7 договору діяв дисконтний період, під час якого згідно з п. 1.9.1. нарахування здійснювались за ставкою - 0,60 % в день.

13.08.2021 у розрахунку зафіксовано, що відповідач сплатив 0,45 грн тіла кредиту. Окрім того, у розрахунку позивач вказує, що в цей день також сплачено 651,55 грн заборгованості за відсотками, у зв`язку зі сплатою яких, відбулося продовження строку надання кредитної лінії в межах дисконтного періоду відповідно до умов пункту 1.8 договору. Розрахунок нового строку здійснювався за визначеною у цьому пункті формулою Z = 30 - (X - Y), де X позначає поточну дату закінчення періоду (13-те число), а Y - дату ініціації продовження (також 13-те число), що в результаті обчислення склало 30 календарних днів. Таким чином, дисконтний період продовжено до 12.09.2021, при цьому, згідно з пунктом 1.9.2 Договору, з наступного дня після такої пролонгації, тобто з 13.08.2021, нарахування відсотків почало здійснюватися за індивідуальною процентною ставкою у розмірі - 0,85 % в день.

Однак, у зв`язку з тим, що відповідач продовжила користуватись після закінчення дисконтного періоду кредитом та своєчасно не оплатила відсотки, первісний кредитор 16.09.2021 здійснив їх перерахунок відповідно до п. 1.9.3 за ставокю - 1,7 % на суму 7458,12 грн.

Надалі у період з 17.09.2021 по 19.10.2021 первісним кредитором та з 20.10.2021 по 10.12.2021 ТОВ «Таліон плюс» нарахування відсотків проводилось за ставкою - 2,3 % в день, що відповідає п. 1.12.2 договору.

Нарахування відсотків після закінчення дисконтного періоду не перевищило граничний термін дії договору, який передбачений п. 1.12.1 договору (90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду).

Таким чином, суд доходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в загальній сумі 76904 грн 67 коп., з яких 21999 грн 55 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту та 54905 грн 12 коп. - заборгованість за відсотками.

5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги коштом держави.

Позивачем на підтвердження таких витрат надано Договір про надання правової допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024, укладений між Товариством в особі директора ОСОБА_5 та адвокатом Тараненком А.І. (а.с. 84-85, зворот), додаткову угоду №5 до Договору про надання правничої допомоги від 06.03.2024 (а.с. 86-88), довіреність (а.с. 9, 90), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956, відповідно до якого Тараненко А.І. має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 89).

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18).

Відповідно до частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідач у своєму відзиві, заперечуючи проти позову по суті, не подав окремого клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не надав жодних доказів чи обґрунтувань їх неспівмірності зі складністю справи, обсягом наданих послуг чи витраченим часом.

Отже, суд доходить до висновку, що у зв`язку із задоволенням позову, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 5000 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Позовна заява ТОВ «Юніт Капітал»» подана через систему Електронний суд, тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2422,40 грн із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, що становить 2422 грн 40 коп.

Керуючись наведеним, ст.ст. 13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279-284,352, 354, 355 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 823909225 від 03.08.2021 в сумі 76904 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот чотири) грн 67 коп., з яких: 21999 грн 55 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту; 54905 грн 12 коп. - загальна заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Оскільки розгляд справи здійснювався без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Рогнідинська, 4 А, офіс 10, поштовий індекс 01024;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 11.12.2025.

Суддя Сергій ІЛЛЮК