Справа № 347/492/25
Провадження № 2/347/426/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

12.03.2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.03.2021 рокув особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 подала Заявку на отримання кредиту №3693026. В свою чергу, ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого Відповідач підтвердив прийняття умов Кредитного Договору №3693026 від 27.03.2021року. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору позичальник отримав проектцього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистомукабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

Таким чином, ОСОБА_1 уклала Договір про споживчий кредит №3693026 від 27.03.2021року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3300 грн.

ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору, та відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачкою не було внесено.

13.09.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №07Т, відповідно до якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржників згідно Реєстру прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором №3693026 від 27.03.2021року.

Згідно договору відступлення права вимоги загальна сума боргу ОСОБА_1 перед новим кредитором становить 9275 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3005 грн., заборгованість за відсотками 5313 грн., заборгованість за комісійнимим винагородами 957 грн.

У зв`язку з вище наведеним позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №3693026 від 27.03.2021 року у розмірі 9275 грн.,а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Зленко В.А. висловив заперечення відповідача проти позову та зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково лише в сумі 3005 грн. та заперечує щодо суми нарахованих процентів. Зокрема, зазначив, що згідно анкети-заяви на кредит №3693026, строк кредитування складав 15 днів, тобто з 27 березня 2021 року по 11 квітня 2021 року. Разом з тим, попередній кредитор незаконно табезпідставно нарахував до стягнення з відповідача проценти, за період з 12 квітня2021 року по 02 липня 2021 р. (включно), тобто позамежами строку кредитного договору.В даній ситуації слід звернути увагу на правовий висновок Великої ПалатиВерховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якого право кредитодавцянараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняєтьсяпісля спливу визначеного договором строку кредитування чи у разіпред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.Всі умови, на яких надавався кредит відповідачу визначені в анкеті-заяві на кредит №3693026 від 27 березня 2021 року. Строк кредитування за даним договором завершився 11 квітня 2021 року, і післязазначеної дати позивач не мав права нараховувати проценти, у розмірі, визначеномув договорі.Права та інтереси позивача в охоронюваних правовідносинах, яківиникли після 11 квітня 2021 року забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України,яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте, впорядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися відповідачу не лише в строк15 днів, але й після його спливу, з 12 квітня 2021 року по 02 липня 2021 року (включно). Отже, сума процентів, яка нарахована позивачем перевищує суму, яка булаобумовлена в договорі, тобто 1485 грн., яка б і підлягала до стягнення з відповідача. Однак, в цій частині відповідач просить суд звернути увагу, що вона є діючим військовослужбовцемта на даний час перебуває на військовій службі у складі ЗСУ. А у відповідності доч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захиствійськовослужбовців та членів їх сімей`не нараховуютьсяштрафні санкції, пеня заневиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціямиусіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а такожпроценти за користування кредитом військовослужбовцям, призваним навійськову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їхпризову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або берутьучасть у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі істримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганськійобластях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньов районах та у період здійснення зазначених заходів. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року та триває до сьогодні.

Окрім того, відповідач не погодилась із стягненням з неї суми комісії з тих підстав, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, банк не можестягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (веденнякредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад,прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник зметою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитногодоговору, внесення до нього змін тощо).

Також у клопотанні про зменшення витрат на професійну правову (правничу) допомогу представник відповідача вказав, що сума таких витрат (4000 грн.) є необґрунтованою, завищеною та неспівмірною із складністю справи, тому просив її зменшити до суми 1500 грн.

З наведених у відзиві підстав,сторона відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині, яка перевищує 3005 грн., а також відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача понесенихпозивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в частині, якаперевищує 1500 грн.

У відповіді на відзив представник позивача заперечила висловлені стороною відповідача підстави для відмови в частині позовних вимог та зазначила, щооскільки Відповідач в період дії договору на пільгових умовах, кредит не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов п. 2.3.1.2., з якими погодився Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.6 Кредитного договору) за 60 днів, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Договору та спростовує доводи Відповідача про нарахування відсотків за межами умов кредитного договору.

Щодо стягнення комісії, то така передбачена п.1.5.1 Кредитного договору, яка становить 957 грн. та нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Сторона відповідача заперечуючи суму комісії посилається на норми законо, які стосуються правовідносин щодо щомісячної комісії.

Щодо ж до пільг наданих військовослужбовцям відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то такі пільги надаються з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Тому позивач не вбачає правових підстав для зменшення розміру процентів, оскільки по договору про споживчий кредит № 3693026 від 27.03.2021 року, розмір нарахованої первісним кредитором заборгованості за процентами становить 5313грн., які нараховані за період з 28.03.2021 по 02.07.2021 і подальші нарахування відсутні.Тобто, відповідачем не надано доказів, що у період виконання умов Кредитного договору та нарахування процентів остання мала статус військовослужбовця ЗСУ та відповідно на неї поширювались пільги, передбачені вказаною нормою закону.

У письмових поясненнях від 05.08.2025 року представник відповідача адвокат Зленко В.А. повторно зазначив заперечення відповідача проти позову аналогічні тим, які вказані у відзиві на позов.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з?явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.172-173).

Відповідач та її представник в судове засідання не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у відзиві на позов просили справу розглянути без їх участі. Позовні вимоги не заперечили в сумі 3005 грн, а судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу просили стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог (а.с.116).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.03.2025 року позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 24.04.2025 року.

24.04.2025 року у зв`язку із відрядженням судді судове засідання відкладено на 27.05.2025 року.

27.05.2025 року за клопотанням відповідача судове засідання відкладено на 03.07.2025 року.

03.07.2025 року та 07.08.2025 року у зв`язку із відпусткою судді судове засідання відкладено на 18.09.2025 року.

18.09.2025 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні, судове засідання відкладено на 27.10 2025 року.

Враховуючи те, що відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 27.03.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» відповідач ОСОБА_1 подала Анкету-заяву на отримання кредиту №3693026 (а.с.17), після чого електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписала Договір про споживчий кредит №3693026 та Паспорт споживчого кредиту, підтвердивши, що вона отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с.34-39).

А згідно копії Графіка платежів від 27.03.2021 року відповідач зобов?язалась погасити кредит 11.04.2021 року у загальній сумі 5742 грн., з яких 3300 кредит, 957 грн. комісія за надання кредиту та 1485 грн. проценти (а.с.38).

Згідно копії платіжного доручення №42482624 від 27.03.2021 року відповідачу ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3300 грн.

Згідно копії Відомості про щоденні нарахування та погашення надані ТОВ «Мілоан» по кредитному договору №3693026, з 27.03.2021 року по 02.07.2021 року по рахунку відбувався рух коштів (нарахування процентів, сплата процентів, комісії тіла кредиту), та вказано, що загальний борг по кредиту становить 9275 грн, з яких борг по тілу кредиту 3005 грн, борг по відсотках 5313 грн, борг по комісії 957 грн. (а.с.21-22).

Відповідно до копії Досудової вимоги №-АВ від 27.09.2023 року,представником ТОВ «Діджи Фінанс» адвокатом Міньковською А.В. напралялася досудова вимога ОСОБА_1 з пропозицією досудового врегулювання спору і погашення заборгованості за кредитним договорому розмірі 9275 грн (а.с.43).

Згідно копії Договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржників згідно Реєстру прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором №3693026 від 27.03.2021 року (а.с.24-30).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань за договором споживчого кредиту, право вимоги по якому згідно укладеного договору факторингу перейшло до нового кредитора (позивачаТОВ «Діджи Фінанс»).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку , а також, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно норм статей 628, 638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Що ж до форми договору, то положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася .

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053 ЦКУ), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, що передбачено ч.2 ст.1056-1 ЦК України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України).

Окрім того, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію».

Так, відповідно дост.5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ст.8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Положеннями ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно положень ст.ст.3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст.ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором . Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 27.03.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» відповідач ОСОБА_1 подала Анкету-заяву на отримання кредиту №3693026, після чого електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписала Договір про споживчий кредит №3693026 та Паспорт споживчого кредиту, підтвердивши, що вона отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Відповідно до умов Договору про споживчий кредит №3693026 від 27.03.2021 року загальний розмір кредиту становить 3300 грн. строком на 15 днів, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 11.04.2021 року.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

Всупереч умов Договору про споживчий кредит №3693026 від 27.03.2021 року відповідач ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання і фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку кредитору повернуті не були.

Первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступило своє право грошової вимоги до відповідача ТОВ «Діджи Фінанс», згідно Договору факторингу №07Г від 13.09.2021року. І на дату відступлення права вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , загальний залишок заборгованості становив 9275 грн, з яких борг по тілу кредиту 3005 грн, борг по відсотках 5313 грн, борг по комісії 957 грн.

Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд приходить до висновку, що така підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами.

Відповідно до п.п.1.5.2. договору споживчого кредиту проценти за користування кредитом: 1485 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

П.1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

П.1.7.Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього договору.

Таким чином розрахунок заборгованості складає.

В п. 2.3. визначено умови пролонгації строку кредитування а саме:

п.п. 2.3.1. Продовження вказаного в п.1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:

п.п.2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.com.ua (далі сайт товариства) і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору.

Пунктом 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.

У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Оскільки ОСОБА_1 продовжувала користуватись кредитними коштами після строку визначеним в п.1.3. кредитного договору, тому до неї застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах передбачену п. 2.3.1.2. кредитного договору, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів з відповідними нарахуванням відсотків визначених договором.

Згідно копії Відомості про щоденні нарахування та погашення надані ТОВ «Мілоан» по кредитному договору №3693026, з 27.03.2021 року по 02.07.2021 року по рахунку відбувався рух коштів (нарахування процентів, сплата процентів, комісії тіла кредиту), та вказано, що загальний борг по кредиту становить 9275 грн, з яких борг по тілу кредиту 3005 грн, борг по відсотках 5313 грн, борг по комісії 957 грн. (а.с.21-22).

У період з 28.03.2021 року по 11.04.2021 року (15 днів) щодня нараховувалися проценти у розмірі 3,00% від тіла кредиту (3300х3%=99 грн.), які визначені п. 1.5.2. кредитного договору, що станом на 11.04.2021 року становили 1485 грн.

12.04.2021 року встановлено, що відбулась сплата відповідачем процентів по кредиту у розмірі 521 грн., сплата тіла кредиту у розмірі 165 грн. та сплата комісії за пролонгацію у розмірі 165 грн.

У період з 13.04.2021 року по 19.04.2021 року (7 днів) щодня нараховувалися проценти у розмірі 3,00% від тіла кредиту (3135х3%=94,05 грн.), які визначені п. 1.5.2. кредитного договору, загальна сума яких станом на 19.04.2021 року становила 658,35 грн.

У період з 20.04.2021 року по 05.05.2021 року (16 днів) щодня нараховувалися проценти у розмірі 5,00% від тіла кредиту (3135х5%=156,75 грн.), які визначені п.1.6. кредитного договору, загальна сума яких станом на 05.05.2021 року становила 2508 грн.

Далі, у період з 06.05.2021 року по 03.06.2021 року (29 днів) щодня нараховувалися проценти згідно п.1.6 кредитного договору у розмірі по 31,35 грн., загальна сума яких станом на 03.06.2021 року становила 909,15 грн.

Також встановлено, що 18.05.2021 року відбулась сплата відповідачем прострочених процентів по кредиту у розмірі 100 грн., а 04.06.2021 року відбулась сплата відповідачем процентів по кредиту у розмірі 218 грн., сплата тіла кредиту у розмірі 130 грн. та сплата комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн.

Далі, 04.06.2021 року (1 день у розмірі 31,35 грн., що відповідно 0,01% від тіла кредиту 3135 грн.), у період з 05.06.2021 року по 19.06.2021 року (15 днів у розмірі по 0,30 грн.) згідно п.1.5.2 договору загальна сума яких становила 4,50 грн. та у період з 20.06.2021 року по 02.07.2021 року (13 днів у розмірі по 30,05 грн., що відповідно 0,01% від тіла кредиту 3005 грн.) щодня нараховувалися проценти згідно п.1.6 кредитного договору, загальна сума яких станом на 02.07.2021 року становила 422 грн.

Таким чином, по закінченню строку кредитування заборгованість відповідача складалась: з тіла кредиту 3005 грн, відсотків нарахованих на пільгових та загальних умовах на загальну суму 5179,35 грн. (нараховані відсотки у розмірі 6018,35 грн, з яких сплачені відсотки у розмірі 839 грн.) та комісії 957 грн.

З урахуванням вищенаведеного загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором про споживче кредитування становить 9141,35 грн (3005 грн. + 5179,35 грн + 957 грн.).

Така сума заборгованості частково узгоджується з наданими позивачем доказами у справі. Тому вимоги ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №3693026 від 37.03.2021 року підлягають задоволенню у розмірі 9141,35 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: копію Акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 19.02.2025 року, згідно якої сторонами підтверджено надання правничої допомоги Адвокатським бюро позивачу на загальну суму 4000 грн. (а.с.16), копію детального опису робіт (наданих послуг) з детальним описом складу, обсягу та виду виконаних робіт на суму 4000 грн. наданого адвокатом А.В.Міньковською, а саме: правовий аналіз спірних правовідносин та надання правових рекомендацій становить 1500 грн., складання позовної заяви та попередній розрахунок судових витрат 2000 грн., формування додатків до позовної заяви (письмові докази) становить 500 грн. (а.с.23), копію Договору №01/11 про надання правової допомоги від 12.02.2025 року укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с.31-33), копію Додаткової угоди до Договору №01/11 про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року (а.с.40).

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає їх обґрунтованими, співмірними складності справи та фактично виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Однак, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 3942,40 грн. (4000 : 100% х 98,56% = 3942,40 грн.).

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2387,52 грн. (9141,35 х 100% : 9275 = 98,56%; 2422,40 : 100% х 98,56% = 2387,52).

На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, м. Бровари, вул. Симона Петлюри 21/1, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Договором про споживчий кредит №3693026 від 27.03.2021 року у з розмірі 9141 (дев?ять тисяч сто сорок одна) грн. 35 коп., а також 2387,52 грн. сплаченого судового збору та 3942,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 грудня 2025 року.

Суддя Ю.С. Кіцула