У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року суддя Подільського районного суду міста Києва Будзан Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Сухомлин Галина Михайлівна звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державному нотаріусу Пєшковій Олені Петрівні Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, а також будь-якому іншому нотаріусу України, у провадженні якого перебуває чи може перебувати спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2023 року на користь ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним і державним нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі реєструвати право власності за ОСОБА_2 чи іншими особами на підставі спірного заповіту до набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що до суду подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора. Вважає, що у разі, якщо до ухвалення судом рішення по суті спору нотаріус видасть Маяці Ірині Олегівні свідоцтво про право на спадщину за спірним заповітом, а державний реєстратор зареєструє за нею право власності на спірну квартиру, відповідачка зможе вільно розпорядитися цим майном (відчужити, передати в іпотеку, обтяжити правами третіх осіб тощо). Це може спричинити залучення до правовідносин добросовісних набувачів та інших осіб, що істотно ускладнить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду про визнання заповіту недійсним та захист прав позивачки. Отже, існує реальна загроза утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду та ефективного захисту прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2025 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

09 грудня 2025 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у вказаній цивільній. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

У відповідності до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали додані до зазначеної заяви, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, виходячи з аналізу ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Пунктом 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог у даній цивільній справі є визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 14 лютого 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Качельніковим С.В., на користь ОСОБА_2 .

Представник позивача вказує про те, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить, зокрема, квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У разі, якщо до ухвалення судом рішення по суті спору нотаріус видасть Маяці Ірині Олегівні свідоцтво про право на спадщину за спірним заповітом, а державний реєстратор зареєструє за нею право власності на спірну квартиру, відповідачка зможе вільно розпорядитися цим майном (відчужити, передати в іпотеку, обтяжити правами третіх осіб тощо), що в подальшому може призвести до утруднення чи зробити неможливим виконання рішення суду, та суд вважає дані доводи такими, що заслуговують на увагу.

За таких обставин, з урахуванням кола сторін, підстав та предмету позову, стороною позивача на даній стадії достатнім чином обґрунтовано, що невжиття такого виду забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

За таких обставин заява підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, задовольнити.

Заборонити державному нотаріусу Пєшковій Олені Петрівні Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, а також будь-якому іншому нотаріусу України, у провадженні якого перебуває чи може перебувати спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2023 року на користь ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 758/18706/25.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним і державним нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі реєструвати право власності за ОСОБА_2 чи іншими особами на підставі спірного заповіту до набрання законної сили рішенням суду у справі № 758/18706/25.

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, а державному нотаріусу та державному реєстратору - для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду через Подільський районний суду міста Києва.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Будзан Л.Д.