Справа № 352/1536/25
Провадження № 2/352/928/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

17 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

02.07.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що після смерті його баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на все належне їй майно. Згідно заповіту померлої вона заповіла позивачу, належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,474 га, яка розташована в с. Клузів Угринівської ОТГ. Позивач в межах строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої звернувся до приватного нотаріуса, якою було видано свідоцтво про право на спадщину на спірної земельної ділянки, при цьому відмовивши у праві позивача на такої, оскільки на час смерті разом із спадкодавцем був зареєстрований її непрацездатний син ОСОБА_3 , 1954 року народження, який мав право на обов`язкову частку на спадкове майно та заяву до нотаріуса про відмову від спадщини не подавав. Позивач зазначає, що місце реєстрації проживання ОСОБА_3 дійсно збігається з реєстрацією його померлої матері, однак протягом останніх 10-15 років він не проживав на території України, оскільки проживає в Республіці Білорусь, про що можуть засвідчити сусіди. Отже, вважає, що в такому випадку ОСОБА_3 спадщину не прийняв, тому право власності на земельної ділянки має бути визнано за позивачем.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Правом на подання відзиву не скористався, будь-яких клопотань від нього до суду не надходило. Судом здійснювалось належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи відповідно до вимог закону, проте поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення повернулося як не вручене, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 07.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалами суду від 01.09.2025 року витребувано докази по справі.

Ухвалами суду від 16.10.2025 року постановлено викликати для допиту у судовому засіданні свідків у даній цивільній справі та призначити розгляд справи по суті.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.01.1960 року, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.15).

На підставі свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серії НОМЕР_3 від 10.10.2000 року ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.14).

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ ОСОБА_4 на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Угринівської сільської ради від 10.12.1993 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0474 га, розташовану в с. Клузів для використання під сад, город (а.с.111).

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-022 від 23.11.2022 року ОСОБА_4 була власницею земельної ділянки площею 0,0474 га з кадастровим номером :03:020:1693 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, що розташована на території Угринівської сільської ради від 29.06.1994 року б/н (а.с.16-17).

23.04.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого заповіла, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну їй земельну ділянку площею 0,0474 га , розташовану на території с. Клузів Угринівської сільської ради (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.21).

Із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дузінкевич Л.Б. 25.01.2022 року звернувся ОСОБА_1 (а.с.101).

25.01.2022 року після померлої ОСОБА_4 була зареєстрована спадкова справа за номером у нотаріуса 2/2022, номер у спадковому реєстрі 69031788 (а.с.22).

Як вбачається з довідки №02-02/03497 КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 осіб, за такою були зареєстровані: власник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.23).

27.11.2022 року ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частини земельної ділянки площею 0,0474 га з кадастровим номером :03:020:1693 розташовану на території с. Клузів Угринівської сільської ради садівничому товаристві «Здоров`я-ІФ» (а.с.72).

Право власності на частки вказаної вище земельної ділянки було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №316130380 від 27.11.2022 року (а.с.73-74).

З листа приватного нотаріуса Дузінкевич Л.Б. вбачається, що в квартирі разом із спадкодавцем ОСОБА_4 зареєстрований її непрацездатний за віком спадкоємець першої черги - син ОСОБА_3 , який протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини від такої не відмовився. А отже рахується таким, що спадщину прийняв, тому нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину зокрема ОСОБА_1 , за виключенням частки від спадкового майна (а.с.75).

Згідно відповіді, наданої Державною прикордонною службою України на вимогу ухвали суду від 01.09.2025 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 08.11.2017 по 11.01.2022 року в Базі даних не виявлено. При цьому зазначено, що зберігання інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017 року (а.с.97).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою ОСОБА_4 , яка померла, та проживає по АДРЕСА_2 з 1980 року. Свідок поселилась в будинок разом із бабою та дідом позивача. Мама позивача жила з батьками, а сина - ОСОБА_3 сусідка не бачила. ОСОБА_4 їй розповідала, що син за увесь час 2-3 рази приїжджав до неї. Вказала, що більше не чула за нього, навіть покійна за сина не згадувала. Пояснила суду, що ОСОБА_4 жила сама після смерті чоловіка, за нею доглядала дочка, яка є матір`ю позивача.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що була сусідкою ОСОБА_4 , так як проживає на третьому поверсі в одному будинку. Вказала, що ОСОБА_3 давно не бачила, він не проживав з покійною з 2003 чи 2004 року. Пояснила, що ОСОБА_4 відвідувала дочка ОСОБА_12 . ОСОБА_4 проживала у квартирі одна.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього ж Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до приписів частини 1статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до приписів частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Пунктом 5.9 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, врегульовано, що право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку.

Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом і з спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», був непрацездатною особою за віком (пенсіонером), тобто входив до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України. При цьому вказане право закон не пов`язує зі спільним проживанням спадкодавця разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.

В той же час, на підставі показань свідків та документів, які знаходяться у матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 з померлою разом протягом останніх 10 років не проживав, хоча був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. В силу ч.1 ст. 1269 ЦК України відповідач, як спадкоємець, який фактично не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, мав подати нотаріусу відповідну заяву.

Однак, ОСОБА_3 протягом строку, визначеного законом (ч.1 ст. 1270 ЦПК України) заяву про прийняття спадщини, а саме обов`язкової частки у спадщині після померлої матері, до нотаріальної контори не подавав. Відтак, останнійвважається таким, що спадщину не прийняв, а тому право на частку у спадщині слід визнати за спадкоємцем за заповітом, яким є ОСОБА_1 . Отже, позов слід задовольнити повністю.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі ст.328, 392, 1272, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,0474 га, для індивідуального садівництва, яка розташована в с. Клузів Угринівської ОТГ з кадастровим номером :03:020:1693, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: невідомий.

Рішення складене в повному обсязі 17.12.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.