Єдиний унікальний номер 243/8480/25
Номер провадження2/205/6416/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Мадьонової Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Дубом Д.С. подано заявку на отримання кредиту №102240189, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. 27 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №102240189 та відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 6 900 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, згідно з умов договору відступлення прав вимоги № 11Т від 29 жовтня 2021 року, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №102240189 від 27 липня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги до відповідача та згідно з умовами якого сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 30 774 грн., з яких заборгованість: за тілом кредиту 6 900 грн.; за відсотками 23 184 грн.; за комісійними винагородами 690 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 102240189 від 27 липня 2021 року в розмірі 30 774 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025 року прийнято до провадження і відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Романюк В.С. сформувала в системі «Електронний суд» заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі їх представника, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та провести заочний розгляд справи у разі неявки належним чином повідомленого відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення.

11 грудня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 липня 2021 року на підставі анкети-заяви на кредит №102240189, сформованої в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», https://miloan.ua/, між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 102240189, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти (кредит) у загальному розмірі 6 900 грн. строком кредитування на 24 дня з 27 липня 2021 року з терміном (датою) повернення кредиту 20 серпня 2021 року, де загальні витрати позичальника за кредитом (без врахування суми кредиту) складають 3 174 грн. у грошовому виразі та 31,489,00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), а орієнтована загальна вартість кредиту складає 10 074 грн., комісія за надання кредиту 690 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 2 484 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом за ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а. с. 15, 24-32).

Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною ставкою передбачено. п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Вищезазначений кредитний договір підписано відповідачем ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства і доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 цього договору.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 разом з підписанням кредитного договору також було підписано і погоджено додатки до нього, а саме: графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а. с. 33-35).

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 у сумі 6 900 грн. з призначенням платежу «кошти згідно договору 102240189», що підтверджується платіжним дорученням №30382952 від 27 липня 2021 року (а. с. 37).

Також матеріалами справи підтверджено, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №11Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників (а. с. 21-23, 37а, 40-53).

Судом також встановлено, що відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №11 від 29 жовтня 2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №102240189 в сумі 30 774 грн., з яких заборгованість: за тілом кредиту становить 6 900 грн.; за відсотками 23 184 грн.; заборгованість за комісійними винагородами 690 грн. (а. с. 17).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до відповідача, ним не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «Діджи Фінанс», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Мілоан».

Згідно із наявною в матеріалах справи відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102240189, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 30 774 грн., з яких: 6 900 грн. - заборгованість за тілом; 23 184 грн. - заборгованість за відсотками; 690 грн. заборгованість за комісією (а. с. 18-19).

Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Діджи Фінанс» просив стягнути заборгованість за основним боргом, відсотками та комісією.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що існування заборгованості відповідача за кредитним договором №102240189 від 27 липня 2021 року в загальному розмірі 30 774 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем.

Як встановлено матеріалами справи, умовами договору про споживчий кредит №102240189 від 27 липня 2021 року, а саме п. 1.4. визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 20 серпня 2021 року.

Пункт 2.3. кредитного договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах, зокрема, пунктом 2.3.1.2. визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови, строк нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. (у вказаному випадку 27 липня 2021 року), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

Також пунктом 2.4.2. кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п. 3.2.5 договору.

Крім того, п. 4.2. кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Тобто, за встановлених судом під час розгляду справи обставин, у цьому випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Судом під час судового розгляду встановлено факти укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №102240189 від 27 липня 2021 року, отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитного договору, а також факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором, та те, що нарахування заборгованості ТОВ «Мілоан» було здійснено у відповідності до умов договору про споживчий кредит №102240189 від 27 липня 2021 року, і матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем здійснювались заходи щодо погашення заборгованості, тому суд вважає обґрунтованим нарахування процентів за користування кредитом за вищевказаним кредитним договором у заявленому позивачем розмірі та дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом.

При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги №11Т від 29 жовтня 2021 року і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513 ЦК України.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано: договір №42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, який укладений між ТОВ «Діджи Фінанс», в особі директора Романенка М.Е., та адвокатом Міньковською А.В., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС №11306/10 від 02 листопада 2023 року; додаткову угоду №102240189 від 29 липня 2025 року до договору №42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року щодо представництва інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» у справі про стягнення кредитної заборгованості з Дуба Д.С.; детальний опис робіт (наданих послуг) від 29 липня 2025 року; акт №102240189 від 29 липня 2025 року про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), яким визначено вартість години роботи адвоката, детальним переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу та детальний опис робіт (наданих послуг) на загальну суму 5 000 грн.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 5 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже не відноситься до складних справ.

Однак, враховуючи, що рішенням суду позов було задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Керуючись ст. ст. ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () заборгованість за кредитним договором № 102240189 від 27 липня 2021 року в розмірі 30 774 грн., з яких заборгованість: за тілом кредиту 6 900 грн.; за відсотками 23 184 грн.; за комісійними винагородами 690 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. і витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.П. Терещенко