Справа № 545/140/22
Провадження № 2/545/39/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Литвинову В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання, лікування та поховання,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат, прохає стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на утримання, лікування та поховання спадкодавця в розмірі 53 989 грн.02 коп., із яких витрати на поховання становлять суму в розмірі 25 885 грн.00 коп., витрати на лікування - 20 495 грн.30 коп., витрати на утримання - 7608 грн.72 коп., також прохала стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що 26.08.2014 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з позивачем ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача - ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, спадкоємцями померлого є позивач (обов`язкова частка за законом) та відповідач - онук померлого ОСОБА_2 (за заповітом). Зазначає, що позивач з моменту одруження та до моменту смерті чоловіка постійно його утримувала, сплачувала комунальні платежі, лікування у Комунальному підприємстві «1-A міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», а також оплатила поховання чоловіка. Вказує, що з моменту одруження позивача та до смерті ОСОБА_5 відповідач жодного разу не приїздив до свого дідуся, не допомагав та будь-якої фінансової допомоги не надавав. Під час організації поховання чоловіка позивач понесла витрати в розмірі 25 885 грн. Також посилається на те, що померлий ОСОБА_6 неодноразово потрапляв на лікування до Комунального підприємства «1-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» та потребував лікарських засобів, оплату яких здійснювала також позивач. Узв`язку з відсутністю фінансової можливості оплачувати лікування, позивач змушена була позичати грошові кошти. Так, позивач на лікування свого чоловіка отримала від ОСОБА_7 відповідно до розписки від 17.02.2019 року грошові кошти в розмірі 3000,00 грн.,також від ОСОБА_8 згідно розписки від 21.02.2019 року отримала в борг на лікування чоловіка грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. та 26.02.2019 року кошти в розмірі 500 доларів США, що на момент їх отримання становило 13 495,3 грн. за курсом НБУ, який станом на 26.02.2019 року дорівнював 2699 грн.03 коп. за 100 доларів США. Загальна сума боргу за лікування померлого ОСОБА_4 становить 20 495 грн.30 коп. Також вказує, що на утримання померлого ОСОБА_4 позивач сплачувала комунальні платежі, загальний розмір яких становить 7608 грн. 72 коп.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Кіндяка І.С. від 09.06.2022 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

21.07.2022 року представник відповідача ОСОБА_9 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого прохала заявлені позивачем вимоги залишити без задоволення. Вказала, що позивачем не доведено, що саме власні кошти нею сплачувались за комунальні послуги, оскільки на той час вони проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, згідно квитанцій, доданих до позовної заяви, платником є ОСОБА_4 . Також зазначає, що з наданих позивачем товарних чеків не вбачається, що лікарські препарати були придбані для лікування саме ОСОБА_4 , а також придбані саме позивачем за її власні кошти, Крім того, позивачем не надано історії хвороби ОСОБА_4 та інформацію про встановлений діагноз, призначене і проведене лікування та діагностику із зазначенням конкретних даних (день, місяць, рік). Лікарські призначення, що додаються до позовної заяви, не оформлені на лікарських бланках, а також на них відсутній підпис лікаря та печатка, надані позивачем копії призначень не є належним доказом.

Зазначає, що ОСОБА_1 додає копії розписок про отримання в борг кошти від ОСОБА_7 у сумі 3000 гривень та від ОСОБА_8 4000 гривень та 500 доларів США на лікування ОСОБА_10 . На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, з самої розписки не вбачається, що відбувся сам факт отримання зазначених коштів. У розписці чітко не вказана дата повернення боргу. З копій квитанцій, наданих позивачем, не зрозуміло на що саме були витрачені кошти, які саме послуги розуміються під назвою «додаток до похорону». Окрім того, наявність накладної не підтверджує сам факт перерахування коштів на рахунок фізичної-особи підприємця ОСОБА_11 . Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що витрати понесені на утримання, лікування та поховання померлого сплачувалися саме позивачем та є її особистими коштами. Вказує, що спадкодавець був пенсіонером та відповідно отримував пенсію, яку позивач на свій розсуд використовувала.Також, статтею 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога на поховання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України надається у разі смерті застрахованої особи. У разі смерті пенсіонера допомога на поховання виплачується у розмірі двомісячної пенсії померлого тим особам, які здійснили поховання. Таким чином, позивач отримала такі кошти, але у позові цього не вказала, вводячи суд навмисно в оману (т.1, а.с. 104-107).

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив від 02.08.2022 року, в якій вказала, що належність і допустимість доказів вирішується судом під час винесення рішення. Щодо факту передання коштів свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , що приймали участь у справі щодо визнання права власності після померлого ОСОБА_4 , яка розглядалася Київським районним судом м.Полтави, неодноразово підтверджували, що позивач отримувала в борг кошти на лікування (т.1, а.с. 125-126).

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Кіндяка І.С. від 13.09.2022 року провадження по справі було зупинено до розгляду справи №552/3281/20.

Ухвалою суду від 29.06.2023 року відновлено провадження по справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 947/0/15-23 від 03.10.2023 року суддя ОСОБА_13 звільнений з посади судді Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до автоматичної системи документообігу, 16.10.2023 року справу перерозподілено судді Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 267/0/15-24 від 30.01.2024 року достроково закінчено відрядження судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Харабадзе К.Ш. до Полтавського районного суду Полтавської області із 12 лютого 2024 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22.02.2024 року справу перерозподілено судді Полтавського районного суду Полтавської області Путрі О.Г.

Ухвалою судді від 01.04.2024 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10.06.2025 року справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача Комаренко О.В. позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити, пославшись на підстави та обставини, викладені в позові.

Представник відповідача Роменська Т.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12, ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першоїстатті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 26.08.2014 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , актовий запис від 26.08.2014 року за №199, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 14).

Крім того, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідач ОСОБА_2 є онуком померлого ОСОБА_4 (т.1, а.с. 11,15, 219- 223,228-230).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 (т.1, а.с. 13).

Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 (обов`язкова частка за законом) та онук померлого ОСОБА_2 (за заповітом).

На підставі рішення Київського районного суду м.Полтави від 06.02.2023 року, залишеного в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 16.05.2024 року, за відповідачем ОСОБА_2 визнано в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 право власності на 25/96 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 25/96 частин земельної ділянки, кадастровий номер: 531136400:11:001:0287, площею 0,1000, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору та на 25/96 частин земельної ділянки, кадастровий номер: :11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .(т.1, 219-223,228-230).

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Розмір часток у спадщині позивача і відповідача у даному випадку значення не має, оскільки здійснення відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, спадкоємцем чи іншою особою породжує недоговірне зобов`язальне правовідношення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2025 у справі № 331/727/24.

Як встановлено судом, спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є дві особи: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , тому вони вдвох повинні нести витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_4 . У зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню половина понесених витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_4 .

Щодо стягнення витрат на лікування.

Позивач вказує, що загальна сума витрат на лікування померлого ОСОБА_4 становить 20 495 грн.

Згідно наданих позивачем квитанцій вбачається, що 25.02.2019 року здійснено оплату лікарських засобів на суму 231,41 грн., 16.02.2019 року на суму 516,15 грн., 17.02.2019 року на суму 803 грн., 17.02.2019 року на суму 719,21 грн., 18.02.2019 року на суму 701,74 грн., що в загальній сумі становить 2971,51 грн. (т.1, а.с. 25,26).

При цьому суд звертає увагу, що перелік лікарських засобів, які зазначені в наданих позивачем квитанціях, збігається з тими лікарськими засобами, які були призначені ОСОБА_4 під час його перебування на стаціонарному лікуванні в медичній установі в період з 15.02.2019 року по 26.02.2019 року (т.1,а.с. 135-141), за виключенням таких медпрепаратів: квитанція від 19.02.2019 року аспаркам 2,40 грн, квитанція від 18.02.2019 року аспаркам 4,60 грн, цефутил195,00 грн, адвокард- 23,31 грн, пропенорел-65,00 грн, квитанція від 25.02.2019 року гліцисед 13,40 грн, що також підтвердила представник позивача у судовому засіданні. А тому сума за вказані препарати підлягає виключенню (2971,51грн. 2,40 грн. 4,60грн. 195,00 грн. 23,31грн. 65,00 грн. -13,40грн.= 2667,80грн).

Таким чином, розмір документально підтверджених витрат, які понесла позивач на лікування померлого ОСОБА_4 становить 2667,80 грн.

Враховуючи, що спадкоємець несе обов`язок відшкодування половини витрат на лікування померлого спадкодавця, то з відповідача підлягає стягненню 1333,90 грн.

Щодо стягнення витрат на утримання.

Позивач прохає стягнути з відповідача витрати на утримання померлого ОСОБА_4 , а саме сплачені неї комунальні платежі в розмірі 7608,72 грн.

На підтвердження сплати коштів за комунальні послуги позивач надала квитанцію від 23.03.2018 на суму 1250 грн., квитанцію від 25.10.2014 на суму 50 грн., квитанцію від 25.10.2014 на суму 20 грн., квитанцію від 26.11.2014 на суму 100 грн., квитанцію від 26.11.2014 на суму 10 грн., квитанцію від 26.11.2014 на суму 40 грн., квитанцію від 15.01.2015 на суму 150 грн., квитанцію від 17.09.2014 на суму 233,85 грн. та претензію на суму 6033,87 грн. (т.1, а.с. 20-24).

Платником у всіх вказаних квитанціях є спадкодавець ОСОБА_4 . В свою чергу, претензія ТОВ «Полтавагаз Збут» не є документом, що підтверджує сплату заборгованості за спожитий природний газ.

А тому позивачкою у ході розгляду справи не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що вона витратила на сплату комунальних послуг власні грошові кошти.

Крім того, суд звертає увагу, що ч.2 ст.1232 ЦК України встановлено, що витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Проте майже всі платежів здійснено більш як за три роки до смерті ОСОБА_4 .

Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на утримання спадкодавця необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Щодо стягнення витрат на поховання.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Згідно з частиною першою статті 11Закону України«Про похованнята похороннусправу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно зі статтею 8цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 Закону «Про поховання та похоронну справу»).

Відповідно до частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Водночас, обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця є те, що такі витрати мають бути розумними з точки зору їх розміру і необхідності їх здійснення, про що зазначається і в правових позиціях Верховного Суду, викладених в постановах від 19 березня 2018 року (справа №554/1793/15-ц, пров. №61-6381св18), від 10 жовтня 2018 року (справа №713/1434/16-ц, пров. №61-18884св18), від 21 березня 2018 року (справа №753/15444/15-ц, пров.№61-2424св18).

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Так, позивач прохає відшкодувати їй витрати на поховання ОСОБА_4 в розмірі 28885 грн.

В підтвердження здійснених нею витрат надає рахунок №405 від 02.03.2019 року на суму 21510 грн, в якому вказано детальний перелік послуг, наданих постачальником ОСОБА_11 платнику ОСОБА_1 із відмітною про здійснення оплати платником та квитанцію №054771 від 01.03.2019 року на суму 3625, 00 грн, квитанцію № 054773 від 02.03.2019 на суму 700,00 грн (найменування послуг: додаток до похорона) (т.1, а.с. 32,33).

Проте, квитанція №054771 від 01.03.2019 року на суму 3625, 00 грн, квитанція №054773 від 02.03.2019 на суму 700,00 грн взагалі не містять переліку наданих ритуальних послуг (тих послуг, які входять до комплексу заходів мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710), а тому суд вважає, що ці витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 331/727/24 та від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15.

Разом з тим, розраховуючи суму, яка має бути відшкодована ОСОБА_1 у зв`язку з понесенням витрат на поховання, суд враховує, що позивачка отримала державну матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_4 в сумі 5888,48 грн, що підтверджується повідомленням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 13.02.2025 року за вих.№1600-0802-7/12470 (т.2, а.с. 20). Отримання допомоги на поховання у зазначеному розмірі не заперечувалось представником позивача.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Кошти, які виділяються на поховання державою через пенсійний фонд є коштами цільового призначення, і надаються особі, яка здійснила поховання для компенсації витрат на поховання.

Ці кошти не надходять у день похорон, а особа яка здійснила поховання повинна звернутися із відповідною заявою і отримує кошти вона пізніше, після опрацювання її заяви.

Тому, при вирішенні питання в частині відшкодування спадкоємцем витрат на поховання слід врахувати кошти сплачені пенсійним фондом позивачу на поховання і відняти їх від суми витрат, які є документально підтвердженими та обґрунтованими.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15.

Встановлено, що документально підтвердженні витрати на поховання становлять 21510 грн .

При цьому позивачеві відповідно до її звернення від 06.03.2019 року Пенсійним фондом України виплачена допомога на поховання ОСОБА_4 у розмірі 5888,48 грн, тому витрати на поховання становлять 15621,52 грн (21510 - 5888,48=15621,52).

З огляду на вказане, враховуючи, що відповідач має обов`язок відшкодувати позивачу половину понесених ним розумних та необхідних витрат на поховання спадкодавця, з відповідача підлягають стягненню витрати на поховання в розмірі 7810,76 грн.

Надані позивачем розписки про отримання коштів у борг від 17.02.2019 року, 21.02.2019 року, 26.02.2019 року суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не доведено, що взяті в борг кошти вона витратила саме для здійснення витрат на утримання, догляд, лікування та поховання померлого ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути на користь позивача з відповідача витрати на лікування та поховання померлого ОСОБА_4 , які відповідно становлять 1333,90 грн та7810,76грн, а в загальному розмірі - 9144,66 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пропорційність задоволених вимог становить 17% (9144,66х 100%:53989,02 = 17%).

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, судовий збір з відповідача стягується пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 154,36грн. (908 х 17%:100 %= 154,36).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на лікування та поховання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 9144 (дев`ять тисяч сто сорок чотири) гривні 66 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 154 (сто п`ятдесят чотири) гривні 36 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О. Г. Путря