Провадження № 2/127/5332/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 рокуВінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що 20.02.2020 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було складено актовий запит №303. Після державної реєстрації шлюбу позивач обрала прізвище « ОСОБА_4 ». У шлюбі в подружжя народився син - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Різні погляди на життя, непорозуміння в сім`ї в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач прийняла рішення про розірвання шлюбу, оскільки категорично не бажає проживати однією сім`єю з відповідачем, у зв`язку з чим до суду подано позов про розірвання шлюбу (справа №127/24654/24). Під час шлюбу подружжя придбало транспортні засоби FORD FOCUS (2014 року випуску) та RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску), які зареєстровано на ім`я відповідача. В червні 2024 року відповідач без згоди позивача відчужив третій особі автомобіль FORD FOCUS (2014 року випуску), а отримані кошти використав у власних інтересах. Враховуючи те, що відповідач використовує транспортний засіб RENAULT MAGNUM DXI 500 2007 року випуску) для роботи як ФОП, позивач вважає, що таке майно має бути присуджене тому, хто ним користується, але з компенсацією їй вартості 1/ 2 частки такого майна. Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортних засобів FORD FOCUS (2014 року випуску) та RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску).

Ухвалою суду від 12.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

12.06.2025 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості транспортних засобів в сумі 423249,94 грн., що складається з компенсації за транспортний засіб марки Ford Focus 2014 року випуску, Vin-cod НОМЕР_1 , в сумі 167036,99 грн. та транспортного засобу Magnum DXI 500, 2007 року випуску, Vin-cod НОМЕР_2 в сумі 256212,95 грн.

Ухвалою суду від 06.10.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився надав суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він розірвав договір із адвокатом та має намір укласти договір з іншим адвокатом.

Суд, дослідивши заяву відповідача, вважає що останній зловживає своїми права, так як за заявою відповідача та його представника судом неодноразово (18.02.2025, 16.06.2025,10.09.2025, 13.11.2025) відкладався розгляд справи, що свідчить про затягування розгляду справи. Крім того, відзиву чи будь яких пояснення щодо позовних вимог відповідачем та його представником суду надано не було, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2024 року розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби: FORD FOCUS (2014 року випуску) та RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску), які зареєстровано на ім`я відповідача.

Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу № 0541/2024/4691222 від 18.06.2024 року ОСОБА_2 продав транспортний засіб FORD FOCUS (2014 року випуску) ОСОБА_6 .

Транспортний засіб RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску), об`єм двигуна 12780, зареєстрований 06.10.2022року в ТСЦ № 0546 (м. Вінниця) за ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку №773/25-21 судової транспортно товарознавчої експертизи від 09.05.2025 року, середня ринкова вартість колісного транспортного засобу FORD FOCUS (2014 року випуску) складає 334 073,98грн. Середня ринкова вартість колісного транспортного засобу RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску) складає 512 425,91грн.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-ц провадження № 14-108звц21).

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 провадження № 61-12736св22, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц провадження № 61-5956св22.

Встановлено, що під час шлюбу сторонами по справі було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: FORD FOCUS (2014 року випуску) та RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску).

Ураховуючи те, що спірні автомобілі, які були зареєстровані на ім`я відповідача, набуті за час шлюбу між сторонами, а відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що спірні автомобілі набуті за кошти, які належали йому особисто, то дані автомобілі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобіль) не спростована.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. (Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).

Вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Позивач просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за автомобілі за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1 /2 частки транспортного засобу RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску) в розмірі 256 212,95грн.

Щодо транспортного засобу FORD FOCUS (2014 року випуску), який відповідачем було продано без згоди позивача, суд зазначає наступне.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2023 року справа № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують відчуження відповідачем на користь третьої особи автомобіля марки FORD FOCUS (2014 року випуску).

Позивачка в позовній заяві зазначила, що своєї згоди на продаж спірного автомобіля не надавала і коштів від його реалізації не отримувала.

Відповідачем дана позиція позивача не спростована.

Вказані вище обставини свідчать про те, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем без згоди позивачки.

Таким чином, судом встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач розпорядився ним на власний розсуд без згоди позивачки, тому суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22), від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію вартості за 1 /2 частину автомобіля марки FORD FOCUS (2014 року випуску) в межах заявлених позовних вимог у розмірі 167 036,99 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4232,50 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Окрім того, як вбачається із квитанції №8955-7632-5282-6248 від 29.10.2024р. на суму 1211,20грн. та платіжної інструкції № 0.0..1 від 24.07.2024 на суму 13928,80, позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 15140,00грн., а тому суд вважає за необхідне зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10907,50грн., як надмірно сплачені.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 10602,00 грн. у відшкодування витрат за проведення експертизи.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України ст. 368, 369 ЦК України, п. п. 23-25, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсний та поділ спільного майна подружжя, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 88, 154, 209, 212 -215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розділити спільне майно подружжя Шандрів, автомобіль марки FORD FOCUS (2014 року випуску) та RENAULT MAGNUM DXI 500 (2007 року випуску).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1 / 2 частку ринкової вартості транспортних засобів в сумі 423 249,94грн., що складається з компенсації за транспортний засіб FORD FOCUS,2014 року випуску, Vin-cod НОМЕР_1 в сумі 167 036,99грн. та транспортного засобу RENAULT MAGNUM DXI 500, 2007 року випуску, Vin-cod НОМЕР_2 в сумі 256 212,95грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4232,50 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10 602,00 грн. у відшкодування витрат за проведення експертизи.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 10907,50грн., згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 24.07.2024року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.12.2025року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 .

Суддя: