ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Авіженя В.Й., представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Лисиці Д.І., представника відповідача - Горбенко І.М., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року адвокат Лисиця Дмитро Ігорович в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частки житлового будинку садового типу за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_1 та просить визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частки житлового будинку садового типу за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , однак приватний нотаріус Юхименко М.Г. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці житлового будинку садибного типу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що право власності на будинок виникло та зареєстроване вже після смерті ОСОБА_4 .

Як вказують позивачі, померла ОСОБА_4 за життя мала у власності житловий будинок за вказаною вище адресою і документально це підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння, виданим Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Дарницької районної ради народних депутатів № 502, а право власності було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 15 квітня 1985 року та записано в реєстрову книгу № 26164. З рішення № 502 Виконкому Дарницької районної Ради народних депутатів вбачається, що виконком розглянув акт прийому до експлуатації індивідуального будинку, матеріали міського бюро технічної інвентаризації, заяви громадян та пропозиції УКГ виконкому та вирішив оформити право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 .

Позивачі зазначають, що вони не можуть успадкувати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , що і стало підставою звернення з позовом по суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №753/15302/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01 жовтня 2025 року.

25 серпня 2025 року відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація вважає належним відповідачем Київську міську раду, оскільки спірні правовідносини зачіпають саме її інтереси як представника територіальної громади, у власність якої переходить спадщина, визнана судом відумерлою, а тому Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація взагалі не наділена повноваженнями в даній сфері і не є належним відповідачем.

15 вересня 2025 року від адвоката Лисиці Д.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Київську міську раду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року відкладено підготовче засідання на 28 жовтня 2025 року, залучено до участі у справі як співвідповідача Київську міську раду.

24 жовтня 2025 року від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких відповідач-2 просив на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно з чинним законодавством та розглядати справу у відсутності представника Київської міської ради.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі № 753/15302/25 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 03 грудня 2025 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов таких висновків.

Як слідує з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , якій відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 15 березня 1985 року, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Дарницької районної ради народних депутатів № 502 від 13 квітня 1984 року, належав на праві особистої власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на цей будинок було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 15 квітня 1985 року та записано в реєстрову книгу № 26164.

Як вбачається з витягу з рішення № 502 Виконкому Дарницької районної Ради народних депутатів, виконком, розглянувши акт прийому до експлуатації індивідуальних будинків, матеріали міського бюро технічної інвентаризації, заяви громадян та пропозиції УКГ виконкому, керуючись інструкцією Міністерства житлово-комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, рішенням Київської міської ради народних депутатів № 1647 від 17 листопада 1980 року та Цивільним кодексом УРСР, вирішив оформити право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з 2-х кімнат пл. 27,2 кв.м., підсобних приміщень пл. 36,4 кв.м.. надвірних споруд: погреб літ «Б», сарай літ. «Д», вбиральня літ «Ж», колодязь, огорожа. Свідоцтво видати на ОСОБА_5 .

Відповідно до Висновку начальника Київського міського бюро технічної інвентаризації, адресованого начальнику райжилуправління Дарницького району міста Києва, від 25 травня 1984 року № 193, за результатами обстеження будинку АДРЕСА_2 встановлено, що на ділянці, яка обстежувалася, до війни був розташований будинок, який належав подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який під час війни у 1943 році згорів. Після війни на місці згорілого будинку ОСОБА_4 побудувала землянку, а у 1954 році побудувала житловий будинок на дві кімнати і підсобні приміщення. З часу побудови будинку ОСОБА_4 безперервно у ньому проживала зі своїми дітьми, оплачувала всі належні податки. У 1979 році ОСОБА_4 померла, у будинку проживає її дочка ОСОБА_3 з сім`єю, спори щодо будинку відсутні.

Бюро вважало, що питання оформлення документів про право власності на будинок може бути вирішено виконкомом на підставі параграфів 10-13 Інструкції МКХ УРСР від 31.01.1966 року на ім`я ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла донька ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка за життя прийняла спадщину за нею відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не оформила свої спадкові права.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є її онука ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що на її користь відмовився від спадщини син спадкодавця ОСОБА_7 , та син померлої ОСОБА_2 , які звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юхименко Марини Григорівни із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .

27 лютого 2025 року приватний нотаріус Юхименко Мариною Григорівною винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

17 червня 2025 року приватний нотаріус Юхименко Мариною Григорівною винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину стало те, що право власності на будинок виникло та зареєстроване вже після смерті ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що внаслідок неможливості подання належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, позивачі позбавлені можливості оформити спадщину, а тому вони звернулася до суду із позовом у цій справі.

Як встановлено частиною першою статті 15, частиною першою, другою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості реалізувати своє цивільне право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що на момент смерті ОСОБА_4 їй на праві власності належав будинок (домоволодіння), що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина друга статті 1220 ЦК України).

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно пунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Пунктами 4.15, 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з правовою позицією, викладеною упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

За обставинами цієї справи спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, належить позивачам з часу відкриття спадщини, що зобов`язує їх отримати свідоцтво про право на спадщину, здійснити його державну реєстрацію, однак позивачі позбавлені можливості оформити спадщину та реалізувати свої права та обов`язки у зв`язку з видачею документа про право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_4 вже після її смерті.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже у цій справі щодо підстав виникнення права власності на спадкове майно повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме - Цивільний кодекс Української РСР 1963 року.

Частиною першою статті 86 ЦК УРСР передбачено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно зі статтею 100 ЦК УРСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку (стаття 101 ЦК УРСР).

Згідно з частиною першою статті 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 2 Інструкції об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Відповідно до пунктів 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1.

Водночас, згідно з пунктами 10, 12, 13 Інструкції, при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток № 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це.

Для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п. 10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації:

а) оглянути будинок (домоволодіння);

б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з`ясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує об`яви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках;

в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості;

г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян.

Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

У цій справі на підставі висновку начальника Київського міського бюро технічної інвентаризації, який підтверджує факт будівництва ОСОБА_4 житлового будинку АДРЕСА_1 , виконком Дарницької районної Ради народних депутатів ухвалив рішення № 502, яким вирішив оформити право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , на ОСОБА_5 , що відповідало порядку, що діяв на час оформлення прав на це майно.

Суд враховує, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Враховуючи, що право на нерухоме майно виникло у ОСОБА_4 на підставах, передбачених законом (внаслідок його будівництва), однак позивачі як спадкоємці позбавлені можливості оформити право на спадщину на це майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і визнання за позивачами в порядку спадкування за кожним права власності на 1/2 частину житлового будинку садового типу за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо належного відповідача.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Частиною третьою статті 1277 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною першою статті 9 цього Закону у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх утворення), які є юридичними особами.

Рішенням Київської міської ради від 09 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» було вирішено припинити з 31 жовтня 2010 року шляхом ліквідації районні в місті Києві ради та їх виконавчі органи, в тому числі Дарницьку районну у м. Києві раду та її виконавчий орган - Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію.

Отже, єдиним представницьким органом територіальної громади міста Києва є Київська міська рада, яка є належним відповідачем за вказаними вимогами.

Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 199/1204/21, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21).

З огляду на викладене у позові до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації слід відмовити.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

У позові до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація (м. Київ, вул. О. Кошиця, буд. 11, ідентифікаційний код 37388222).

Відповідач: Київська міська рада (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код 22883141).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15 грудня 2025 року.

Суддя Олександр ЯКУСИК