Справа №534/2050/25
Провадження №2/534/806/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2025 року м. Горішні Плавні
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Морозова В.Ю. за участі секретаря судового засідання: Хвіст Т.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,
Визнати за ОСОБА_1 право приватної часткової власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а на 1/4 частку цієї квартири визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яку поділити між ними в рівних частках - по 1/8 частці кожному.
Збільшити частку майна ОСОБА_1 за рахунок припинення права власності ОСОБА_2 на 1/8 частку квартири №22 у будинку АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на цю квартиру.
Здійснити розподіл судових витрат між сторонами.
Ухвалою суду від 11.08.2025 позов залишено без руху.
19.08.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Свої позовні вимоги головним чином мотивує тим, що з 25.09.2009 по 27.02.2025 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.02.2025 у справі №534/2030/24 та свідоцтвами про народження дітей.
14.09.2013, до шлюбу, позивач придбала квартиру АДРЕСА_3 , яка була її особистою приватною власністю, а вже 12.10.2017, під час шлюбу, позивач продала вказану квартиру, а кошти від її продажу у сумі 199138 грн. використала того ж дня для придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , вартість якої становила 265517 грн.
Отже, 75% вартості спірної квартири було профінансовано за рахунок позивача особистих коштів, а 25% - за рахунок спільних коштів подружжя. При цьому, відповідач не заперечував факт використання позивачем особистих коштів для придбання спірної квартири. Доказами цього є договори купівлі-продажу квартир від 12.10.2017, посвідчені приватним нотаріусом Красильниковою О.В. та зареєстровані в реєстрі за №1157 та №1159 відповідно, а також витяги з ДРРП.
Таким чином, виходячи з викладеного, в результаті поділу спільного майна подружжя право власності на спірну квартиру має бути визначене пропорційно використаних на її придбання коштів: 3/4 частки - як позивача приватна власність, 1/4 частка - спільне майно, яке підлягає поділу між сторонами по 1/8 частці кожному (3/4 + 1/8 = 7/8; 1/8).
Крім того, слід також зазначити, що з 2024 року, до розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами були фактично припинені, відповідач покинув сім`ю, а позивач залишилась проживати з дітьми у спірній квартирі, яка є єдиним житлом та яка утримується позивачем самостійно за особисті кошти. Водночас, відповідач з 2001 р. по теперішній час зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_4 , де фактично мешкає, при цьому жодної участі в утриманні спірної квартири останній не приймає.
Таким чином, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей (різна стать, вік, потреба в окремих кімнатах), неможливості нашого спільного проживання з відповідачем в одній кімнаті, незначну його частку у спірній квартирі (1/8), тривале не проживання відповідача у спірній квартирі, відсутності його участі в її утриманні та наявності у нього іншого житла, є підстави для відступу від рівності часток подружжя та визнання за позивачем в судовому порядку права особистої приватної власності на спірну квартиру шляхом збільшення моєї частки в майні за рахунок припинення права власності відповідача на 1/8 частку спірної квартири (3/4 + 1/8 = 7/8; 7/8 + 1/8 = 1/1).
Ухвалою суду від 02.09.2025 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
У підготовче засідання сторони повідомлені належним чином не з`явилися.
Представник позивача направив на адресу суду заяву, в якій прохав підготовче судове засідання провести без участі позивача та її представника.
Ухвалою суду від 12.11.2025 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача направив на адресу суду заяву, в якій прохав судове засідання по суті провести без участі позивача та її представника та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, 08.12.2025 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що з 25.09.2009 по 27.02.2025 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.02.2025 у справі №534/2030/24 та свідоцтвами про народження дітей (а.с. 7-10).
14.09.2013, до шлюбу, позивач придбала квартиру АДРЕСА_3 , яка була її особистою приватною власністю, а вже 12.10.2017, під час шлюбу, позивач продала вказану квартиру, а кошти від її продажу у сумі 199138 грн. використала того ж дня для придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , вартість якої становила 265517 грн.
Так, 75% вартості спірної квартири було профінансовано за рахунок позивача особистих коштів, а 25% - за рахунок спільних коштів подружжя. При цьому, відповідач не заперечував факт використання позивачем особистих коштів для придбання спірної квартири. Доказами цього є договори купівлі-продажу квартир від 12.10.2017, посвідчені приватним нотаріусом Красильниковою О.В. та зареєстровані в реєстрі за №1157 та №1159 відповідно, а також витяги з ДРРП.
Суд погоджується з доводами позивача, що в результаті поділу спільного майна подружжя право власності на спірну квартиру має бути визначене пропорційно використаних на її придбання коштів: 3/4 частки - як позивача приватна власність, 1/4 частка - спільне майно, яке підлягає поділу між сторонами по 1/8 частці кожному (3/4 + 1/8 = 7/8; 1/8).
Також позивач зазначає, що з 2024 року, до розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами були фактично припинені, відповідач покинув сім`ю, а позивач залишилась проживати з дітьми у спірній квартирі, яка є єдиним житлом та яка утримується позивачем самостійно за особисті кошти. Водночас, відповідач з 2001 р. по теперішній час зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_4 , де фактично мешкає, при цьому жодної участі в утриманні спірної квартири останній не приймає.
Таким чином, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей (різна стать, вік, потреба в окремих кімнатах), неможливості спільного проживання позивача з відповідачем в одній кімнаті, незначну його частку у спірній квартирі (1/8), тривале не проживання відповідача у спірній квартирі, відсутності його участі в її утриманні та наявності у нього іншого житла, є підстави для відступу від рівності часток подружжя та визнання за позивачем в судовому порядку права особистої приватної власності на спірну квартиру шляхом збільшення моєї частки в майні за рахунок припинення права власності відповідача на 1/8 частку спірної квартири (3/4 + 1/8 = 7/8; 7/8 + 1/8 = 1/1).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.
Положеннями ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не збирає докази самостійно.
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина перша ст. 70 цього Кодексу закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Абзацом другим частини першої ст. 71 цього Кодексу передбачено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Так ч. 2 ст. 72 СК України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Згідно з ч. 2,3 ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.
Так ч. 3 ст. 368 ЦК України, передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Аналізуючи обставини справи, суд дійшов переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної часткової власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а на 1/4 частку цієї квартири визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яку поділити між ними в рівних частках - по 1/8 частці кожному.
Збільшити частку майна ОСОБА_1 за рахунок припинення права власності ОСОБА_2 на 1/8 частку квартири №22 у будинку АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на цю квартиру.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з 2 655 грн. (дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять гривень) 17 коп. витрат на сплату судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відомості, які не розголошуються судом під час оголошення рішення

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2025.