РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/6294/24

Провадження № 22-ц/4815/1339/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державна установа "Городищенська виправна колонія (96)",

Міністерство юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору Державна казначейська служба України в особі

ГУ Державної казначейської служби України

в Рівненській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Воронюк Катериною Юріївною на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2025 року (ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (96)", Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (96)", Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі, з 13.12.2004 по 5.10.2017 відбував покарання в секторі максимального рівня безпеки Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)".

За вказаний період відбування позивачем свого покарання адміністрацією установи неодноразово порушувалися та не дотримувалися вимоги законодавства щодо умов тримання позивача, в частині забезпечення належних житлово-побутових та санітарних вимог: приміщення камери, в якій його утримували, є надто вузьким, штучне освітлення недостатнє, природне освітлення та вікна відсутні, вентиляція дуже слабка; площа приміщення, в якому він проживав до етапування замала; незадовільний стан санвузлів; прогулянковий дворик не відповідає встановленим вимогам через вкрай недостатню площу.

Саме на відповідача та його посадових і службових осіб покладається обов`язок створювати належні умови для тримання засуджених, які включають в себе: матеріально-побутове забезпечення засуджених; забезпечення засудженим побутових умов, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

В адміністративній справі № 460/2851/18 були встановлені факти та обставини, які мають значення для правильності вирішення спору у цій справі, оскільки у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30.09.2020 р. у справі № 460/2851/18 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції щодо наявності протиправної бездіяльності відповідача стосовно не забезпечення належних житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засуджених у відповідності до вимог законодавства, які визначають умови відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.

Також Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції, відповідно до яких при вирішенні даного адміністративного спору суд врахував результати перевірок ДУ "Городищенська виправна установа (№96)", проведених станом на 2013 рік та 2018 рік в рамках моніторингових візитів представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також перевірками органів прокуратури Рівненської області станом на 2017 рік.

У ході цих перевірок було виявлено, що житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, які утримуються в секторі максимального рівня безпеки ДУ "Городищенська виправна колонія № 96", не відповідають встановленим стандартам як у міжнародному, так і в національному законодавстві, а у 2018 р вони погіршилися, що зафіксовано такими моніторинговими звітами.

Вказані порушення прав засуджених до довічного позбавлення волі стосувалися не тільки позивача у справі №460/2851/18, а всіх засуджених, які відбували покарання в такому секторі ДУ "Городищенська виправна колонія № 96".

Порушення та недотримання стандартів, які були допущені відповідачем, полягають у триманні в камерах для довічно позбавлених волі декількох осіб разом з позивачем; відсутності належної вентиляції камери; не забезпеченні дотримання санітарно-гігієнічних умов в камері позивача. Також Верховний Суд у справі №460/2851/18 погодився з висновками суду першої інстанції, відповідно до яких при вирішенні даного адміністративного спору суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення ЄСПЛ "Калашников проти Росії", "Харченко проти України", "Коваля проти України".

Аналогічні порушення прав довічно засуджених в ДУ "Городищенська виправна колонія № 96" встановлено рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/520/19, рішення від 22.05.2019 р. (період порушення 19.09.2010 р. 18.10.2018 р.), справа №1740/2432/18, рішення від 23.05.2018 р. (період порушення 13.03.2012 р. 10.10.2020 р.), справа №460/2999/18, рішення від 19.06.2019 р. (період порушення 18.09.2004 р. 08.02.2018 р.) та справа №460/2834/18, рішення від 28.02.2019 р. (період порушення 13.12.2004 р. 09.11.2018 р.).

Весь час перебування позивача в колонії він отримував фізичні обмеження прав та моральні страждання, що підтверджується звітом моніторингової групи працівників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за наслідками візиту 22.08.2018 року до колонії.

В обґрунтування розміру моральної шкоди у 1 000 000,00 грн наводив положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 р., постанову Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі №464/3789/17, рішення ЄСПЛ у справі "Старенький та Рудий проти України", у справі "Артур Іванов проти Росії".

Просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (96)", Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що рішення судів в адміністративних справах, на які вказує позивач, не можуть вважатися беззаперечним доказом відшкодування позивачу моральної шкоди, а тому посилання позивача на них є помилковим, а правова оцінка попередніх судів щодо відшкодування моральної шкоди не має преюдиційного значення та не є обов`язковою. Після визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" щодо незабезпечення належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов тримання у відповідності до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі за заявами інших позивачів, позивач ОСОБА_1 у цій справі протиправність дій відповідача щодо нього преюдиційним рішенням суду в іншій справі не встановив.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Воронюк Катерину Юріївну оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вирішуючи спір, суд мав встановити чи були дії або бездіяльність відповідача №1 щодо забезпечення прав визначених законом на належні умови утримання позивача в установі неправомірними; чи було завдано позивачу, під час його перебування в установі відповідача № 1 шкоду (у тому числі моральну чи фізичну); та чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між отриманням позивачем шкоди та діями або бездіяльністю відповідача № 1.

Як вбачається з наданих доказів, а саме: Звітів моніторингової групи Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за 2013р. та 2018р, умови в яких утримувався позивач не відповідали встановленим стандартам.

З наданих суду доказів встановлено, що позивач весь строк свого перебування в ДУ "Городищенська виправна колонія (96)", перебував у неналежних умовах утримання, які лиш погіршувалися.

Якщо у звіті за 2013 р рекомендовано Відповідачам покращити умови тримання довічно засуджених, то у звіті 2018 року, Відповідачам рекомендовано провести повну реконструкцію сектору, оскільки умови утримання в ньому стали такими, що є несумісними з повагою до людської гідності.

Доказами у вище вказаних адміністративних справах, встановлені фактичні обставини, які є важливі для правильного вирішення справи.

Рішення по адміністративних справах № 460/520/19; №1740/2432/18; № 460/2999/18 та № 460/2834/18 є преюдиціними доказами у даній справі, та виходячи з положень ст. ст. 77; 78; 79 ЦПК України с належними, допустимими та достовірними доказами. Фактичні обставини, встановлені адміністративними справами є преюдеідійними доказами, оскільки стороною у справах № 460/520/19; № 1740/2432/18; № 460/2999/18 та № 460/2834/18 був Відповідач № 1, вони прямо стосуються предмета доказування даної справи.

Позивач відбував покарння у секторі максимального рівня безпеки Державної установи "Городищенська виправна колонія № 96" у період часу 13.12.2004р.- 05.10.2017р., що повністю охоплює період за який було адміністративним судом встановлено протиправну бездіяльність установи щодо неналежних умов утримання засуджених до довічного позбавлення волі у такому секторі.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія № 96" в Рівненській області, Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , який відбуває покарання в ДУ "Новгород - Сіверська УВП № 31" грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

22 серпня 2025 року Міністерство юстиції України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Вказує, що жодним рішенням суду не встановлена неправомірність дії чи бездіяльності відповідача 1 чи відповідача 2 відносно позивача.

У справах № 460/2851/18, № 460/2999/18, № 460/2703/18, № 460/2834/18, № 460/520/19 та № 1740/2432/18 не досліджувалася протиправна бездіяльність ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" відносно позивача, оскільки останній не був стороною в даних справах.

Зазначає, що звіти Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не є безумовним доказом порушення прав позивача. Ці звіти, хоч і мають офіційний характер, є узагальненими документами, що відображають загальний стан справ в установі. Вони не доводять безпосереднього та індивідуального порушення прав саме позивача та спричинення йому моральних страждань.

Просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

25 серпня 2025 року ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07.07.2025 по справі №570/6294/24 прийняте у відповідності до чинного законодавства, є законним, судом першої інстанції були повністю встановлені та з`ясовані обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визнаючи спірну суму завданої за його твердженнями, моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

28 серпня 2025 року ГУ Державної казначейської служби України у Рівненській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення суду.

Вказує, що наявність певних недоліків у роботі ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 03.09.2002 р. Апеляційним судом м. Києва за ст. 187 ч.4, 289 ч.3, 115 ч.2 п.6, 12, 70,71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що йому належить. Наразі ОСОБА_1 відбуває покарання в Новгород-Сіверській УВП №31 з 06.12.2017 р. В установі не працевлаштований, доходів немає, що підтверджується довідкою № 83 від 05.07.2024 р. начальника ДУ "Новгород-Сіверська установа виконання покарань № 31" В. Спичака.

Як убачається з довідки № 84 від 05.07.2024 р. начальника ДУ "Новгород-Сіверська установа виконання покарань № 31" В. Спичака, яка надана на підставі матеріалів особової справи засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 03.09.2002 р. Апеляційним судом м. Києва за ст. 187 ч.4, 289 ч.3, 115 ч.2 п.6, 12, 70, 71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що йому належить. Початок строку покарання 15.02.2002 р. Згідно наявних даних в матеріалах особової справи засуджений утримувався в ДУ "Городищенська виправна колонія № 96" в період з:

Прибув: 13.12.2004 р, вибув: 27.05.2015 р.;

Прибув: 27.07.2015 р, вибув: 07.12.2015 р.;

Прибув: 17.02.2016 р, вибув: 14.12.2016 р.;

Прибув: 05.03.2017 р, вибув: 05.10.2017 р.

За результатами проведення моніторингового візиту, зафіксованого у звіті від 04 квітня 2013 року, в ДУ "Городищенська ВК" виявлено ряд недоліків, зокрема вказано про те, що практично всі відвідані камери характеризуються поганим природним освітленням, неналежним технічним станом туалетів, слабкою припливно-витяжною вентиляцією. В окремих камерах дошки до підлоги не прикріпленні. Рекомендовано Державній пенітенціарній службі України вирішити питання щодо: рівномірного розміщення у ДУ "Городищенська ВК" засуджених у дільниці приміщень камерного типу та довічного позбавлення волі з метою забезпечення мінімальної площі на одну особу та створення належних умов відбування покарання; приведення камерних приміщень у відповідність до вимог нормативно-правових актів, у тому числі: спальні місця у приміщеннях камерного типу та камерах для тримання засуджених до довічного позбавлення волі обладнати відповідно до встановлених законодавством норм площі; забезпечити у всіх камерних приміщеннях доступ до свіжого повітря; забезпечити достатній рівень природного та штучного освітлення та у ДУ "Городищенська ВК" привести відповідно до вимог нормативно-правових актів обладнання дворів для проведення прогулянок засуджених, у першу чергу на дільниці для тримання засуджених до довічного позбавлення волі.

За результатами проведеного 22 серпня 2018 року моніторингового візиту у ДУ "Городищенська ВК" виявлено ряд недоліків та рекомендовано Міністерству юстиції України забезпечити: право на приватність у банному комплексі (обладнати душові кабіни шторками/перегородками); належне штучне освітлення в жилих приміщеннях дільниці ресоціалізації; норму жилої площі на кожного засудженого в окремих жилих приміщеннях дільниці ресоціалізації; провести ретельну перевірку фактів затримки/невідправки кореспонденції засуджених; вжити заходів щодо повної реконструкції сектору максимального рівня безпеки, в якому відбувають покарання засуджені до довічного позбавлення волі в умовах, які є несумісними з повагою до людської гідності.

Позивач ОСОБА_1 , покликаючись на рішення судів за позовами ув`язнених, що відбували покарання в ДУ "Городищенська виправна колонія №96" у період його перебування у вказаній установі (рішення Рівненського окружного адміністративної суду у справах № 460/2851/18, № 460/2999/18, № 460/2703/18, № 460/2834/18, № 460/520/19 та № 1740/2432/18, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №460/2851/18, а також звіти за результатами моніторингового візиту до установи представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у 2013 році, та у 2018 році, просив відшкодувати моральну шкоду, спричинену йому протиправною бездіяльністю ДУ "Городищенська виправна колонія № 96", яка, на його думку, полягала у порушення та недотримання стандартів житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умов його утримання.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У постанові від 07 червня 2022 року у справі № 570/2918/20 (провадження № 61-90991св21), в якій спірні правовідносини були подібними (особа, засуджена до довічного позбавлення волі, пред`явила позов до ДУ "Городищенська ВК" про відшкодування моральної шкоди, завданої неналежними умовами її утримання у виправній установі), Верховним Судом викладені такі правові висновки.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 335/11779/16-ц (провадження № 61-16940св18) вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 (провадження №12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненні іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, які беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшли своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні фактам відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної в постанові від 12.03.2020 у праві № 303/5519/18-ц, від 10.04.2019 у справі № 127/7370/17 та у постанові від 20.03.2019 у справі № 750/8986/17 правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Суд надає оцінку фактичним обставинам справи крізь призму аргументів та доказів. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж встановленні під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

ОСОБА_1 , покликаючись на преюдиційно встановлені рішеннями Рівненського окружного адміністративної суду у справах № 460/2851/18, № 460/2999/18, № 460/2703/18, № 460/2834/18, № 460/520/19 та № 1740/2432/18 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №460/2851/18 обставини неправомірної бездіяльності ДУ "Городищенська ВК", яка полягала в незабезпеченні йому належних житлових, побутових, санітарно-гігієнічних умов його тримання у названій виправній колонії, просив стягнути шкоду завдану такою бездіяльність щодо нього.

Разом з тим, обставини наявності або відсутності неправомірної бездіяльності ДУ "Городищенська ВК" щодо ОСОБА_1 не досліджувалися і не встановлювалися судами. ОСОБА_1 у наведених ним у позовній заяві справах позивачем не був, отже вказані рішення судів не мають для нього преюдиційного характеру.

Позивачем не доведено, що під час його утримання в державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)" він звертався до адміністрації установи щодо неналежності житлово-побутових чи матеріальних умови утримання, чи щодо покращення таких умов.

Оскільки позивачем не доведено протиправність дій ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" щодо неналежності житлово-побутових чи матеріальних умови його там утримання, наявність шкоди завданої такими діями відповідача та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, місцевим судом правомірно відмолено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (96)", Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом звіті за результатами моніторингового візиту працівників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)" у 2013, 2018 роках апеляційним судом оцінюються критично. Вказані звіти мають узагальнений характер та не доводять безпосереднього та індивідуального порушення прав саме позивача відповідачем.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Воронюк Катериною Юріївною залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М

Хилевич С.В.