СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17057/25

пр. № 2/759/7354/25

08 грудня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус міського нотаріального Київського округу Павленко Людмила Василівна про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у вересні 2025 р. позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд: встановити факт постійного проживання позивача з із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, до дня смерті останнього 20.-5.2020 та стягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав у квартирі АДРЕСА_1 , позивач все життя працювала біля зазначеного дому у аптеці №116, де вони і познайомились. С часом вони після дружніх стосунків до 2004 р. почали проживати разом як сім`я, піклуючись один про одного. Після звернення у 2020 р. до нотаріусу щодо вступу у спадщину, отримано відмову, бо спадкодавець заповіту на ім`я позивача не залишив підстави, що дають право для закликання її як спадкоємцем за законом відсутні. Зазначені факти можуть підтвердити свідки та квитанції про сплату комунальних послуг за спірну квартиру. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем подано до суду відзив, відповідно до якого зазначено, що фотокартки та замовлення поховання спадкодавця не свідчать сімейних відносин, а лише дружні стосунки. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, пояснень щодо позовних вимог не надіслано.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.08.2025 справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с 115-116).

22.07.2025 отримано Інформацію про задеклароване/зареєстровано місце проживання особи (а.с. 117).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 11.08.2025 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 118).

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримували, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Представник відповідача, відповідач у судові засідання не з`являлися, повідомлені належним чином, причини неявки не відомі. Надіслав до суду відзив, відповідно до якого просили у задоволені позову відмовити.

Представник Третьої особи у судове засідання не з`явився, просили слухати справу у їх відсутності.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 202).

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися, що є у справі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, який проживав у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Після звернення у 2020 р. до нотаріусу щодо вступу у спадщину, отримано відмову, бо спадкодавець заповіту на ім`я позивача не залишив підстави, що дають право для закликання її як спадкоємцем за законом відсутні (а.с.15-16).

Квитанції про сплату за квартиру по адресу квартири АДРЕСА_1 (а.с.18-85).

Фотокартки із зображенням позивача та спадкодавця (а.с.86-89).

Договір про надання ритуальних послуг від 25.05.2020 на ім`я сина позивача ОСОБА_3 на поховання спадкодавця (а.с.90-96).

Свідок ОСОБА_4 який знав позивача з 2000 р., приблизно у 2015 та 2019 р.р. робив у подружжя ремонт. Вони йому здавались саме подружжям із властивостями сімейного побуту, а не лише друзі.

Свідок ОСОБА_5 є лікарем у якого проходила обстеження та лікувалася позивач, дружать між собою з 2014 р., із померлим познайомився на прийомі хворої позивачки, а померлий був поруч, хвилювався за неї як чоловік, а не як друг сім`ї. Переконаний, що вони були саме подружжям, а не товаришами. Свідок із позивачкою познайомився під час ним відвідуань місця роботи позивача. Позивач все життя працювала біля дому померлого у аптеці №116, де зі слів позивача вона і познайомилась з померлим.

Свідок ОСОБА_3 є сином позивача, надав аналогічні свідчення, які йому дозволяють дійти висновку, що його мати після приятельських відносин почала проживати разом із померлим та вести спільний побут. Вони були дуже гармонійною парою Він як син, іноді подружжю допомагав по хатнім роботам.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до підпункт 1 пункту 1 статті 318 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про встановлення юридичного факту зазначається який факт встановлюється та з якою метою.

Як зазначено в листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факти, що підлягають встановленню повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Позивач встановлює факт проживання однією сім`єю з метою прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадщину може прийняти особа яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, НОМЕР_1 виданий 22.05.2020 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до частини третьої статті 156 Житлового кодексу Української PCP повнолітні члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Позивачем надано квитанції на підтвердження того, що вона брала участь у витратах по утриманню квартири АДРЕСА_1 , але у всіх квитанціях платником був вказаний ОСОБА_2 , оплата проводилася за одну особу.

Додані до позовної заяви фотокартки не підтверджують сімейних відносин між Позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 , а лише підтверджують факт їхнього знайомства один з одним.

У Постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №398/3202/19 сформульовано чітку правову позицію щодо оцінки доказів у вигляді фотокарток, доданих до позовної заяви: «надані позивачкою фотокартки самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов 'язків, не можуть свідчити про те, що між нею та відповідачем склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї».

Фотокартки можуть свідчити про спільне перебування осіб в одному місці або події, але не встановлюють юридичного зв`язку, такого як шлюбоутворення або споріднення.

Юридично для встановлення сімейного чи шлюбного зв`язку потрібні інші документи: свідоцтва про шлюб, народження, довідки, спільні заяви, нотаріально завірені угоди чи інші офіційні підтвердження. Навіть якщо фотознімки спільні, вони не доводять факт проживання разом, обов`язків утримувати одне одного, взаємної матеріальної підтримки - елементів, притаманних сімейним стосункам.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Отже, беручи до уваги, що ОСОБА_2 за своє життя не склав заповіт на користь ОСОБА_1 , Київська міська рада вважає, що позовні вимоги є недоведеними, безпідставними та не підлягають задоволенню.

За змістом положень статей 89, 90 ЦПК України при оцінці доказів суд повинен з`ясувати відношення всіх свідків до даної справи й стосунки зі сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості у справі, джерела проінформованості свідка про факти, які ним повідомляються (особисто чи з повідомлень інших осіб), правильність сприйняття ними обставин, що мають значення для справи, наявність протиріч у показаннях свідків та їх причини, підтвердження чи спростування цих показань іншими доказами.

Згідно частини першої статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Тобто, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків, а тому покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту (Постанова Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 686/11100/22 ).

Отже, Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона проживала разом із ОСОБА_2 , вела спільний бюджет, брала участь у витратах по утриманню квартири АДРЕСА_1 , купівлю продуктів харчування та оплату комунальних послуг на паритетних засадах. Факт добросусідських відносин не є підставою для встановлення факту проживання однією сімєю.

Як зазначено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та 'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В частинах 1,2 статті 1220 Цивільного кодексу України зазначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкритгя спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю немає.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків між позивачем та спадкодавцем.

Участь ОСОБА_3 -сина позивачки в похованні ОСОБА_2 , не підтверджують факту та періоду проживання однією сім`єю, а є лише доказом замовлення і отримання ритуальних послуг у визначений у них час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, (ч. 3 ст. 1277 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України, регламентовано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 (провадження №61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження №61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц (провадження №61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц (провадження №61-42601св18).

У суді позивачем не доведено, що вона з померлим постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлим не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача та померлого однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений нею період, або у інший період, що тривав би не менше п`яти років до часу відкриття спадщина.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. (а.с. 12).

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то не підлягають розподілу судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 51 Конституції України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус міського нотаріального Київського округу Павленко Людмила Василівна про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 17.12.2025