Справа № 143/395/25
Провадження № 22-ц/801/2600/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокуСправа № 143/395/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (особа яка подала апеляційну скаргу),

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Погорілим Русланом Олександровичем, на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Гуцола М. П. у м. Погребище, повне рішення складено 20 жовтня 2025 року, -

встановив:

У квітні 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та упущеної вигоди.

Позов обґрунтовано тим, що 21 лютого 2025 року між ОСОБА_2 , як довірителем та ОСОБА_1 , як повіреним, був укладений Договір доручення № 2/:06:003:0015 та додаток №1 до вказаного Договору. Сторони погодили істотні умови Договору, коло взятих на себе зобов`язань та правові наслідки невиконання умов Договору, зокрема: позивач зобов`язався вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0352 га. з кадастровим номером :06:003:0015, що розташована на території Розкопанської сільської ради Вінницького (колишнього Погребищенського) району Вінницької області та належить довірителю на праві приватної власності, а відповідач зобов`язався утриматись від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного Договору.

Пунктом 3 додатку № 1 до Договору доручення встановлено, що на забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного та виконання ним обов`язків згідно пункту 8 Договору, останній протягом 1-го банківського дня після підписання даного Договору перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, вказаної у пункті 1 додатку №1 до Договору доручення.

Пунктом 6 додатку № 1 до Договору доручення передбачено, що сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права Повіреного (п.7 договору) довірителем, порушення підпункту 9.2 даного Договору, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у пункті 1 додатку № 1 до Договору доручення і становить 307 685 грн. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов Договору.

25 лютого 2025 року позивач здійснив обумовлену Договором доручення оплату відповідачу в сумі 307 685 грн (забезпечувальний платіж), а 27 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_2 на та виконання умов Договору доручення видав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В. та зареєстрована в реєстрі за № 531.

14 березня 2025 року на підставі довіреності та на виконання зобов`язань по Договору доручення, від імені відповідача приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. подано заяву про реєстрацію наміру разом з проектом договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого вартість продажу земельної ділянки становить 522 779 грн. Цього ж дня нотаріус в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрував обтяження (запис № 59005371): намір власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки. Також нотаріус на виконання вимог ч. 3 ст. 130-1 ЗК України направив орендарю земельної ділянки ТОВ «Погребищенське» (як суб`єкту переважного права другої черги купівлі земельної ділянки) повідомлення про реєстрацію наміру продажу земельної ділянки та проект договору купівлі-продажу земельної ділянки, яке ТОВ «Погребищенське» отримало повідомлення від приватного нотаріуса 25 березня 2025 року.

25 березня 2025 року позивачем здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди на придбання в майбутньому земельної ділянки ОСОБА_3 , свою згоду сторони зафіксували у протоколі про наміри.

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. 04 квітня 2025 року за заявою відповідача скасовано довіреність, видану на виконання Договору доручення, про що позивача повідомлено 18 квітня 2025 року.

Відповідач самостійно прийняв рішення про розпорядження земельною ділянкою та 14 квітня 2025 року уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, чим порушив прийняті на себе зобов`язання за Договором доручення.

У відповідь на усну претензію позивача до відповідача про порушення умов Договору доручення останній 16 квітня 2025 року здійснив повернення суми забезпечувального платежу у розмірі 307 685 грн.

Станом ні на дату продажу земельної ділянки (14 квітня 2025 року), ні на дату подання позову позивач не отримував від відповідача повідомлення про відмову від Договору доручення.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 830 464 грн, з яких: неустойку у розмірі 615 370 грн та упущену вигоду у розмірі 215 094 грн. та судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 8 304 грн та на професійну правничу допомогу -20 000 грн.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 передбачену умовами договору доручення № 2/:06:003:0015 від 21 лютого 2025 року неустойку у розмірі 30 768 (тридцять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень) 50 копійок; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 307, 27 грн та 740 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що 21 лютого 2025 року ОСОБА_4 (довіритель) та ФОП ОСОБА_1 (повірений) уклали договір доручення № 2/:06:003:0015 щодо підготовки продажу земельної ділянки площею 4,0352 з кадастровим номером :06:003:0015. На його підставі 27 лютого 2025 року ОСОБА_2 видав довіреність на ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для вчинення відповідних юридичних дій. До укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 відмовився від представництва своїх інтересів, - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У зв`язку з цим 04 квітня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. скасовано Довіреність за заявою відповідача про її скасування. В судовому засіданні і представник позивача, і представник відповідача підтвердили факт скасування довіреності до укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. У договорі доручення сторони не визначили порядок односторонньої відмови від договору. Водночас матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 надіслав ФОП ОСОБА_1 відповідну заяву (лист, повідомлення) про таку відмову від договору.

Беручи до уваги те, що відповідач договір доручення не розірвав та відчужив належну йому земельну ділянку, вказаними діями порушив умови договору доручення щодо заборони самостійно вчиняти дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, що за умовами пункту 6 Додатку № 1 є підставою для виплати неустойки у подвійному розмірі мінімальної ціни Земельної ділянки, визначеної у пункті 1 Додатку № 1 (307 685 грн х 2 ), що дорівнює 615 370 грн. Однак, виходячи з принципів розумності, справедливості, пропорційності та верховенства права, та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, зважаючи, що розмір неустойки за договором доручення складає 615 370 грн, а обумовлена Додатком №1 вартість земельної ділянки визначена 307 685 грн, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки до 10% мінімальної вартості земельної ділянки, що становить 30 768, 50 грн (307 685 *0,1 ).

Оскільки ОСОБА_2 скасував довіреність, наслідком чого є неможливість виконання договору доручення, підстави для відшкодування збитків відсутні, що прямо закріплено в частині 2 статті 1009 ЦК України.

Крім того, суд вказав, що позивачем не надано документального підтвердження отриманих ним збитків, зокрема у вигляді упущеної вигоди. Посилання позивача на те, що він підписав з ОСОБА_3 протокол про наміри укладення договору купівлі-продажу суд не прийняв до уваги, оскільки протокол про наміри за своїм змістом і суттю не є попереднім договором в розумінні ЦК України, а відтак є неналежним доказом. Окремо суд зазначив, що протокол про наміри був підписаний до спливу місячного строку, визначеного законом для відповіді та реалізації переважного права купівлі земельної ділянки ТОВ "Погребишенське", що свідчить про відсутність у позивача правомірних очікувань на отримання винагороди від продажу земельної ділянки саме ОСОБА_3 ..

Не погодившись з таким рішенням суду, 08 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_7 , діючи через свого представника адвоката Погорілого Р. О. подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-Суд хоча й має дискреційні повноваження зменшити розмір неустойки, проте в цій справі суд зменшив неустойку на 90 %, що суперечить судовій практиці та нівелює значення неустойки як такої та суперечить судовій практиці з цього питання;

-позивач ОСОБА_8 мав реальні підстави розраховувати на отримання винагороди на підставі пункту 5 Додатку № 1 до Договору доручення, яким визначено, що за виконання доручення на умовах цього договору, довіритель сплачує повіреному плату в розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над ціною, визначеною довірителем в пункті 1 даного Додатку. З проєкту договору купівлі-продажу земельної ділянки, який був поданий 14 березня 2025 року до приватного нотаріуса Таранюка Е. Є. та протоколу про наміри від 25 березня 2025 року, підписаного з ОСОБА_3 , вбачається, що повірений мав продати вказану земельну ділянку за ціною 522 779 грн не пізніше 65 календарних днів з дати підписання даного протоколу. Отже реальні доходи позивача могли становити 215 094 грн(522 779 307 685), а тому ця сума є упущеною вигодою і суд безпідставно відмовив у її стягненні;

-суд першої інстанції безпідставно зменшив витрати на професійну правничу допомогу, посилаючись на пропорційність до розміру задоволених позовних вимог (20 000: 3,7 % * 100 = 740 грн). Суд не встановив та не зазначив у рішенні, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню та їх розмір, тобто суд не обґрунтував передбачених частиною третьою статті 141 ЦПК України підстав, які давали б суду право на зменшення розміру таких витрат.

У строк, встановлений апеляційним судом, відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористалася.

В судовому засідання апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Погорілий Р. О. підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Щавінський К. С. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступне:

-відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 квітня 2017 року спадкоємцем майна ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 4,0352 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки - :06:003:0015 (а.с. 17);

- згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 18 лютого 2025 року, земельна ділянка, розташована на території Розкопанської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, площею 4,0352 га, з кадастровим номером :06:003:0015 належить ОСОБА_2 . Відомості про оренду, суборенду згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно: ТОВ «Погребищенське» (а.с. 19-24);

- 21 лютого 2025 року між ОСОБА_2 , як довірителем та ОСОБА_1 , як повіреним, укладений Договір доручення № 2/:06:003:0015 та додаток №1 до вказаного Договору доручення. Сторони погодили істотні умови Договору, коло взятих на себе зобов`язань та правові наслідки невиконання умов Договору, зокрема: позивач зобов`язався вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0352 га з кадастровим номером :06:003:0015, що розташована на території Розкопанської сільської ради Вінницького (колишнього Погребищенського) району Вінницької області та належить довірителю на праві приватної власності, а відповідач зобов`язався утриматись від самостійного вчинення таких дій протягом року дії даного Договору. Для належного виконання зобов`язань повіреним, довіритель зобов`язався одночасно з укладенням цього договору видати на ім`я повіреного нотаріально посвідчену довіреність. За необхідності та за вказівкою повіреного до довіреності можуть бути включені також наймані працівники повіреного та особи, що надають йому цивільно-правові послуги для належного виконання цього договору (пункт 6 договору доручення). Сторони погодили, що цим договором встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх юридичних дій, передбачених договором. Довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії договору (пункт 7 договору доручення). Довіритель також зобов`язався утримуватися від продовження строку дії чинного на момент укладення цього договору оренди земельної ділянки, укладення нового договору оренди, а також від укладення будь-яких інших договорів, що можуть спричинити перехід будь-яких прав щодо земельної ділянки або її додаткове обтяження (пункт 9.2 договору доручення). Крім того, довіритель зобов`язався не здійснювати заходів щодо отримання коштів та не отримувати кошти за діючим договором оренди за майбутні періоди оренди (пункт 9.3 договору доручення). Крім того, сторони також уклали Додаток № 1 до Договору доручення № 2/:06:003:0015 від 21 лютого 2025 (далі - Додаток № 1), відповідно до п. 1 якого, сторони погодили, що продаж Земельної ділянки має бути здійснено за ціною не менше ніж 307 685 грн. Сторони домовилися, що продаж земельної ділянки має бути здійснено за ціною не менша ніж та, що вказана у цьому пункті Додатку № 1 до Договору. При цьому Повірений не обмежений в праві продати Земельну ділянку за більшою ціною, але не має права продати за меншу ціну. Сторони домовилися, що у випадку порушення п.п. 9.3 даного Договору Довіритель сплачує на користь Повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни Земельної ділянки, що визначена у п. 1 Додатку № 1 до Договору Доручення. Майбутні періоди оренди розраховуються з дати реєстрації Земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за новим власником. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов договору (п. 7 Додатку № 1) (а.с. 29 30);

- відповідно до платіжної інструкції № 33 від 27 лютого 2025 року ФОП ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 307 685 грн., призначення платежу: виконання обов`язків повіреним за договором доручення №2/:06:003:0015 від 21.02.2025 п.3 дод.1 до дог., ст. 546 ЦКУ. Без ПДВ (а.с. 12);

- 27 лютого 2025 року ОСОБА_2 з метою належної реалізації доручення за Договором доручення № 2/:06:003:0015 від 21 лютого 2025 року щодо продажу земельної ділянки, загальною площею 4,0352 га. з кадастровим номером :06:003:0015 видав Довіреність (серія та номер - НТС 048800), якою уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 бути його представниками (а.с. 28);

- відповідно до заяви про державну реєстрацію наміру щодо продажу земельної ділянки від 14 березня 2025 року, ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі Довіреності, звернулась до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюка Т. Є. із заявою, в якій повідомила про намір щодо продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0352 га. з кадастровим номером :06:003:0015, що розташована на території Погребищенської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області (раніше Розкопанської сільської ради Погребищенського району, за ціною 522 779 грн. (а.с. 109);

- повідомленням № 94/01-16 від 17.03.2025 приватним нотаріусом повідомлено ТОВ «Погребищенське» про намір ОСОБА_2 продати земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0352 га з кадастровим номером :06:003:0015. До вказаного повідомлення також додано проект договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (а.с.128 на звороті, 126-127). Зазначене повідомлення отримано ТОВ «Погребищенське 19.03.2025 року (а. с.131);

- витягом з державного реєстру речових прав № 417919143 від 14 березня 2025 року підтверджується державна реєстрація обтяження: заяви про намір продажу земельної ділянки від 14 березня 2025 року (а.с.128);

- відповідно до протоколу про наміри від 25 березня 2025 року, ОСОБА_1 (Сторона 1) та ОСОБА_3 (Сторона 2) домовились про те, що ОСОБА_1 , який є повіреним та представником ОСОБА_2 , який є власником земельної ділянки, площею 4,0352 га, кадастровий номер :06:003:0015, що розташована на території Розкопанської сільської ради Вінницького (колишнього Погребищенського) району Вінницької області, зобов`язується протягом 60 календарних днів провести всі необхідні дії та заходи для підготовки по продажу земельної ділянки Стороні 2. Сторони також домовились про ціну продажу вказаної земельної ділянки 522 779 грн (а.с.16);

- 04 квітня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. за заявою ОСОБА_2 скасовано Довіреність від 27 лютого 2025 року;

- відповідно до договору купівлі-продажу від 14 квітня 2025, ОСОБА_2 (продавець) та ТОВ «Погребищенське» (покупець) уклали договір про продаж земельної ділянки, площею 4,0352 га, кадастровий номер :06:003:0015, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький (до ліквідації - Погребищенський) район, Розкопанська сільська рада. Продаж здійснено за 693 000 грн (а.с. 58-59, платіжна інструкція № 11458 а.с. 106). Вказане також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав №422627513 від 14.04.2025 (а.с. 106, на звороті);

- сторонами визнається, що 16 квітня 2025 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 307 685 грн отриманих за Договором доручення в якості забезпечувального платежу (в розмірі мінімальної ціни земельної ділянки).

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (частина перша статті 1000 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007ЦК України).

В справі що розглядається фактичні обставини справи ніким із учасників справи не оспорюються, позивач не погоджується тільки з розміром неустойки, присудженої судом, та з тим, що суд відмовив у стягненні упущеної вигоди і невірно розподілив судові витрати.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відмови у стягненні упущеної вигоди.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У пункті 4 частини першої статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).

Отже для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає (див. висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі N 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі N 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі N 910/15865/14, від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20 та ряд інших).

Наслідки припинення Договору доручення закріплені в статті 1009 ЦК України, відповідно до якої, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення (частина 1). Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник (чатсина2).

Отже, суд вірно трактував, що у разі відмови довірителя від договору доручення до його виконання, він зобов`язаний відшкодувати повіреному лише витрати, пов`язані з виконанням доручення, а також виплатити йому плату пропорційно виконаній роботі.

Оскільки ОСОБА_2 04.04.2025 року скасував довіреність, видану на виконання Договору доручення, про що ОСОБА_1 стало відомо 18.04.2025 року, а 16.04.2025 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 307 685 грн, отриманих за Договором доручення в якості забезпечувального платежу, тобто до виконання ОСОБА_1 . Договору доручення, - суд першої інстанції вірно виснував, що підстави для відшкодування збитків відсутні.

Крім того, відсутня така невід`ємна складова підстав для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди як реальність: суд першої інстанції вірно оцінив, що заходи, вжиті кредитором щодо одержання вигоди, є непереконливими.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол про наміри укладення договору купівлі-продажу, підписаний 25 березня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за своїм змістом і суттю не є попереднім договором в розумінні ЦК України, а відтак не доводить реальної можливості отримати дохід повіреним.

Також вірно суд звернув увагу на те, що цей протокол про наміри було підписаний до спливу місячного строку, визначеного законом для відповіді та реалізації переважного права купівлі земельної ділянки ТОВ «Погребишенське»(яке отримало повідомлення від нотаріуса 19 березня 2025 року (а. с. 131) і, відповідно, мало 30 днів для відповіді), що свідчить про відсутність у позивача правомірних очікувань отримати винагороду від продажу земельної ділянки саме ОСОБА_3 (який міг придбати землю тільки після того як ТОВ «Погребищенське» не реалізувало б своє переважне право).

Відтак суд першої інстанції вірно виснував про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неправомірного зменшення судом неустойки.

Однією з підстав для виникнення зобов`язання є договір та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 цього Кодексу).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України.

Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 548 цього Кодексу передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

В справі що розглядається сторони Договору доручення домовились про сплату неустойки: пунктом 6 додатку № 1 до Договору доручення передбачено, що сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права Повіреного (п.7 договору) довірителем, порушення підпункту 9.2 даного Договору, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у пункті 1 додатку № 1 до Договору доручення і становить 307 685 грн. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов Договору.

ОСОБА_2 після укладення 21.02.2025 року Договору доручення, 27.02.2025 року видав на його виконання Довіреність на ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_5 , діючи на підставі Довіреності, 14.03.2025 року зареєструвала в нотаріальній конторі заяву про намір продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0352 га. з кадастровим номером :06:003:0015, що розташована на території Погребищенської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області (раніше Розкопанської сільської ради Погребищенського району), за ціною 522 779 грн.

04 квітня 2025 року за ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про скасування Довіреності, та в цей же день приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. було скасовано Довіреність, видану на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , однак не повідомив Повіреного ОСОБА_1 про припинення Договору доручення.

14 квітня 2025, ОСОБА_2 (продавець) та ТОВ «Погребищенське» (покупець) уклали договір про продаж земельної ділянки, площею 4,0352 га, кадастровий номер :06:003:0015, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький (до ліквідації - Погребищенський) район, Розкопанська сільська рада. Продаж здійснено за 693 000 грн (а. с. 58-59, 106).

16 квітня 2025 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 307 685 грн, отриманих за Договором доручення в якості забезпечувального платежу (в розмірі мінімальної ціни земельної ділянки).

Відтак суд правильно встановив, що Довіритель ОСОБА_2 порушив виключне право Повіреного ОСОБА_1 на продаж земельної ділянки та за умовами Договору доручення за це передбачена відповідальність.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру неустойки, обумовленої Договором доручення.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конкретних обставин, за умови настання яких суд може зменшити розмір неустойки, законодавство не містить, а практика Верховного Суду є незмінною: право на зменшення неустойки є дискреційною функцією суду і це питання вирішується в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Такі висновки неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц, від 21.08.2019 у справі №727/9352/17 від 16.10.2019 у справі №303/2408/16-ц. Таку ж позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, 04.04.2018 №367/7401/14-ц,від 21.03.2018 у справі №441/569/17, від19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22.

В справі що розглядається, сторони Договору доручення передбачили, що розмір неустойки за договором доручення складає 615 370 грн (подвійний розмір мінімальної вартості земельної ділянки, який визначений і як розмір забезпечувального платежу: 307 685 х 2).

Отже, зважаючи на те, що розмір неустойки, обумовлений в Договорі доручення, вдвічі перевищує погоджену сторонами мінімальну вартість земельної ділянки, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, враховуючи специфіку договору доручення, відсутність доведених збитків, спричинених повіреному, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 30 768,50 грн (10 % від мінімальної вартості земельної ділянки), - є законним і обґрунтованим, таким, який відповідає завданню цивільного судочинства: справедливого розгляду і вирішенню справи, засадам розумності та справедливості. Натомість доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне зменшення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України.

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак правило пропорційності при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, законодавчо закріплене.

Тому є вірним висновок суду першої інстанції про розподіл витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 20 000: 3,7% *100%= 740 грн), доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, а зводяться до власного тлумачення приписів закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Погорілим Р. О., не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Погорілим Русланом Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.12.2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало