Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/9958/25
Провадження №2/552/3966/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

12.12.2025 м. Полтава

Суддя Київського районного суду м. Полтави Самсонова О.А., розглянувши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: м.Полтава, вул. Української Повстанської Армії, 29,

про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту.

В позовній заяві посилався на те, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №57333892 з примусового виконання виконавчого листав №552/4499/18, виданого 21.09.2018 року Київським районним судом м.Полтави про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.08.2018 року.

Постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника.

Станом на 23.10.2025 та на день подання позову заборгованість по виконавчому провадженню №57333892 відсутня.

Але виконавцем арешт не знято та відмовлено боржнику у знятті арешту з його майна.

Тому позивач просив суд зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладений відповідно до постанови Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №57333892.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд бере до уваги, що даний позов подано стороною виконавчого провадження, а саме боржником у виконавчому провадженні №57333892, до органу Державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд сформулював правову позицію, що особа , будучи стороною виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем було прийняте рішення про арешт майна, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 577/4541/20.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від 11.03.2024 у справі № 932/6245/22, від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24), підстав відступити від зазначених висновків суд не встановив.

Верховний Суд зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Таким чином встановлено, що чинним законодавством не передбачено можливості розгляду в позовному провадженні справи за позовом сторони виконавчого провадження до органу Державної виконавчої служби про скасування арешту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного у відкритті провадження в даній справі слід відмовити, оскільки дана заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту, оскільки заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк апеляційної скарги.

Суддя О.А.Самсонова