_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3483/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової А.М.,

представника відповідача Главацького Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_3 , заборгованість за кредитним договором № 2008/693-01/96 від 13.10.2008 року, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішення суду, яка станом на 23.02.2022 року складає 1 222 048,82 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 346 713,00 грн., суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 875 335,81 грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Третейського суду від 29.07.2015 року по справі № 1095/15 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2008/693-01/96 від 13.10.2008 року у розмірі 3 888 458,05 грн. На підставі виконавчого листа № 755/17324/15-ц від 25.06.2018 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, було відкрито виконавче провадження № 52664000. В подальшому, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2018 року, ВП № 52664000, виконавче провадження було завершено. Таким чином, в результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить 1 222 048,82 грн. та складається з: сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 346 713,00 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 875 335,81 грн.

Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 04.06.2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.08.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів по цивільній справі задоволено. Витребувано з Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином засвідчену копію актового запису про смерть та/або повного витягу із Державного реєстру актових записів про смерть щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

25.08.2025 року засобами поштового зв`язку з Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 12.08.2025 року, згідно якої ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №9.

Ухвалою суду від 22.10.2025 року клопотання представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Байрамова Олександра Володимировича про закриття провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті задоволено. Провадження по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, закрито в частині позовних вимог до ОСОБА_2 . В частині позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розгляд справи продовжено. Закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 24.11.2025 року о 14.00 год.

24.11.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 Главацького Юрія Анатолійовича надійшли Додаткові пояснення по справі.

Для ознайомлення з матеріалами справи розгляд справи, призначений на 24.11.2025 року о 14.00 год., було відкладено до 08.12.2025 року до 09.45 год.

26.11.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Байрамова Олександра Володимировича надійшли Додаткові пояснення по справі.

04.12.2025 року через систему «Електронний суд» (зареєстровано 08.12.2025 року), від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшли клопотання пр повернення до стадії підготовчого провадження та призначення судової почеркознавчої експертизи.

У зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи, призначений на 08.12.2025 року о 09.45 год. було відкладено до 15.12.2025 року до 12.00 год.

09.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Байрамова Олександра Володимировича надійшла заява, в якій він просив у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення справи до стадії підготовчого провадження та призначення судової почеркознавчої експертизи відмовити та продовжити розгляд справи по суті за наявними матеріалами.

Протокольною ухвалою суду від 15.12.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про повернення справи до стадії підготовчого провадження та призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено зважаючи на пропуск строку подання вказаного клопотання та вихід за межі предмету доказування у справі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Байрамов Олександр Володимирович у судове засідання не з`явився, звертався з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 Главацький Юрій Анатолійович у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.10.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 уклали договір кредиту № 2008/693-01/96. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70 000,00 дол. США. ОСОБА_2 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит, однак ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість перед кредитором.

13.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №06-09/2243, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався перед АКБСР «УКРСОЦБАНК» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту №2008/693-01/96 від 13.10.2008 року.

Відповідно до рішення Третейського суду від 29.07.2015 року по справі № 1095/15 з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2008/693-01/96 від 13.10.2008 року у розмірі 3 888 458,05 грн.

Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК». В п.п.1.2. Рішення визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

На підставі виконавчого листа № 755/17324/15-ц від 25.06.2018 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, було відкрито виконавче провадження № 52664000 щодо боржника ОСОБА_2 .

В подальшому, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2018 року, ВП № 52664000, виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2 було завершено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що відомості щодо отримання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 та пред`явлення його до виконання матеріали справи не містять.

25.08.2025 року засобами поштового зв`язку з Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 12.08.2025 року, згідно якої ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №9.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативи зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, ще регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж по кредитному договору від 13.10.2008 року мав відбутися ще у жовтні 2018 року.

При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.

За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленні договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Судом встановлено, що будь-яких доказів свідомого протиправного невиконання грошового зобов`язання, ухиляння від його виконання, з боку ОСОБА_1 представником позивача надано не було, як і не було надано доказів того, що він взагалі був обізнаний про наявність рішення Третейського суду від 29.07.2015 року та необхідність його виконання.

За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, параграф 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (Постанова Верховної Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 червня 2021 року в справі №554/4741/19, Постанова Верховного Суду у скла Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі 520/1185/16-ц, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 зазначено таке: тлумачення статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини першої статті Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільної права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три відсотки річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто, складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20).

Такі ж правові підходи застосовано, зокрема, у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі № 753/369/21, що свідчить про сталість судової практики з питання застосування статті 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Також, у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц (провадження №14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону».

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд також бере до уваги, що за результатами пошуку виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчих проваджень, виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 , де стягувачем зазначено Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (Акціонерне Товариство «АЛЬФА-БАНК», Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК») немає.

Таким чином, докази звернення банку до ОСОБА_1 з будь-якими вимогами в добровільному чи примусовому порядку щодо необхідності погашення заборгованості на протязі 10 років матеріали справи не містять.

Верховних Суд у своїй Постанові від 22.08.2024 року у справі №916/735/23 виклав правовий висновок щодо застосування приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України та вказав на відсутність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК України, за обставин підтвердження такого боргу відповідним судовим рішенням яке не може бути виконаним без вирішення питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, та дійшов висновку, що у випадку, якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника суму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документа до виконання і такий документ на виконанні не перебуває, зобов`язання вважається натуральним, а отже стягнення з боржника сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України неможливе.

Отже, Верховний Суд вважає про відсутність у стягувача можливості стягнення із боржника сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, у випадку наявності судового рішення про стягнення боргу за основним зобов`язанням, яке набрало законної сили, за обставин коли таке рішення не може бути звернуте до виконання.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Таким чином, судом встановлено, що на час звернення до суду з цим позовом рішення Третейського суду від 29.07.2015 року щодо боржника ОСОБА_1 на виконанні не знаходиться, докази поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення в установленому законом порядку, відсутні.

Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити в зв`язку з тим, що вимога позивача не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 261, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 16, 19, 44, 76-81, 83, 89, 95, 141, 158, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Суддя О. М. Куриленко