Провадження № 22-ц/812/2159/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/6266/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 25 вересня 2025 року під головуванням судді Кокорєва В.В. в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складений того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Коллект Центр» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 21 січня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №2946629, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти в сумі, визначеній у пункті 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пункті 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/термін, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору сума кредиту становить 15000 грн; відповідно до пункту 1.5.2 договору проценти - 18215,59 грн, які нараховуються за ставкою 180,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; згідно з пунктом 1.6 договору, процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з пунктом 6.1 вказаного договору, цей договір було укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Таким чином відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

26 січня 2022 року було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитним договором №2946629.

10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило права вимоги позивачу за кредитним договором №2946629.

Однак відповідачка зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, на дату відступлення права вимоги, виникла заборгованість в сумі 49815,25 грн, яка складається: з заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 12304,86 грн та заборгованості за відсотками - 37510,39 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором № 2946629 від 21 січня 2021 року у розмірі 49815,25 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2025 року позов задоволений частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №2946629 від 21 січня 2021 року, яка станом на 10 січня 2023 року складає 49815 грн. 25 коп., з яких: 12304,86 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37510,39 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Крім того судом розподілені судові витрати, зокрема, стягнуто з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що даний договір укладено саме з ОСОБА_1 , який ідентифікується за зазначеними нею самою у договорі персональними даними, а саме: РНОКПП НОМЕР_1 , дані паспорту, номер банківської картки, що належить відповідачу. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Суд відхилив доводи відповідачки щодо відсутності доказів про перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_1 , оскільки це спростовується випискою по рахунку ОСОБА_1 , яка надана на вимогу суду АТ «ПУМБ».

Суд дійшов до висновку, що нарахування відсотків у розмірі 37510,39 грн відбулось відповідно до умов укладеного договору. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом заявити клопотання про проведення судової економічної експертизи для здійснення перевірки правильності нарахування відсотків за кредитним договором, своїх розрахунків відповідач також не наводить. А, враховуючи відсутність у суду спеціальних знань в області економіки та правомірність укладеного кредитного договору, приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення відсотків з відповідача.

Позивачем надано договір факторингу, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, частково реєстр боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором факторингу.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів, укладені договори факторингу та реєстри боржників, які є додатками до них. Відповідач доказів того, що він виконав свій обов`язок щодо повернення коштів первісному кредиторові, тобто здійснив належне виконання, не надав. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеним договором.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не погодився із наведеним розрахунком позивача в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, враховуючи те, що надані Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» послуги з надання усної консультації з вивченням документів не стосуються розгляду справи в суді. Також суд вважав час у три години, витрачений Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду таким, що не відповідає складності справи, а тому суд стягнув витрати, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 4000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначала, що не погоджується із твердженням позивача про те, що договір позики/кредиту було підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки договору позики, у вигляді паперової копії, було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою. Наголошує, що не укладала договір позики, який долучав представник позивача в якості копій до позовної заяви, не погоджувала проценту ставку. Жоден доказ по справі не підтверджує її підписання кожної сторінки договору з усіма його умовами.

Вказує, що оскільки не укладала договір з ТОВ «Мілоан», в тому числі в електронній формі, необґрунтованими є вимоги про стягнення з неї процентів за ставкою, яку вона нібито погодила у цьому договорі, і це не було враховано у повній мірі судом першої інстанції. Жодних доказів, що відповідачем як позичальником вчинено певні дії, які б об`єктивно свідчили б про волю і бажання здійснити пролонгацію кредитів, разом з позовом не надано.

ОСОБА_1 зазначала, що навіть, якщо допустити, що вона дійсно підписала цей договір, то варто врахувати строк кредитування. Право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору. Починаючи з цієї дати, нарахування процентів первісним кредитором вже не відповідало вимогам закону та договору. Відповідно і наступний кредитор який набув права вимоги за договорами, не отримав право на стягнення з позичальника безпідставно нарахованих відсотків. Наголошує при цьому, що первісний кредитор міг нарахувати максимально 18215,59 грн, однак рішенням суду з неї стягнуто 37510,39 грн. А тому просить відмовити у задоволенні цих позовних вимог на суму 19294,80 грн.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимоги у такій сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам та інших належних та достовірних доказів, позбавляє відповідача та суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором в зазначеній позивачем сумі.

Крім того, апелянт вказує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача.

Щодо стягнутих судових витрат на правничу допомогу, то з матеріалів справи не вбачається, що гонорар в сумі 4000 грн взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості конкретно з апелянта.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу від ТОВ «Коллект Центр» надійшов відзив, в якому представник позивача, окрім обставин, зазначених у позовній заяві, зазначав, що позивачем належним чином підтверджений факт укладення кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при цьому посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.

Представник позивача вказував, що на виконання умов укладеного договору № 2946629 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 15000 грн. Дана обставина підтверджується квитанцією платіжним дорученням від 21 січня 2021 року № 38027537, відповідно до якого того ж дня здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 у сумі 15000 грн. Призначення платежу: кошти згідно договору № 2946629, Платник ТОВ «Мілоан», отримувач ОСОБА_1 . Матеріали справи містять відомості щодо часткової сплати відповідачем коштів за договором, а саме 20 лютого 2021 року, 20 березня 2021 року, 20 квітня 2021 року, 21 травня 2021 року.

Враховуючи викладене, представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. А також просив стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесені в суді апеляційної інстанції.

Звертає увагу суду, що кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили.

Щодо оригіналів документів первинного бухгалтерського документу щодо фактичного перерахунку грошових коштів позичальнику від кредитора, додатково уточнив, що як позивач, так і первісні кредитори, об`єктивно позбавлені можливості надати первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки не є банками в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовими установами і діють відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Разом з тим, первісний кредитор є небанківською фінансовою установою та здійснює свою діяльність відповідно до норм чинного законодавства та на підставі спеціальної ліцензії може надавати лише одну фінансову послугу: надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту. Здійснення переказу коштів не охоплюються цією ліцензію, а отже, для видачі кредитів в безготівковій формі, первісний кредитор має залучати надавача платіжних послуг. Тобто, Кредитодавець не отримує повні реквізити Банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Кредитодавцем використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Таким чином, Кредитодавець не отримує повні реквізити картки Позичальника, яка вказується ним для отримання кредиту, а переказ грошових коштів здійснює платіжна організація, залучена до виконання кредитних договорів.

У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.

З умов даного договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що нарахування процентів відбувалося з 21.01.2021 по 16.01.2022, тобто в межах встановленого договором строку кредитування (360 днів).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід прав вимоги кредитними договорами, укладеними з Відповідачем. Щодо повідомлення про заміну кредитора, то повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги.

Щодо витрат на правничу допомогу, то відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача.

2. Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову, яка є меншою ніж 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 16 грудня 2025 року, датою ухвалення рішення є 16 грудня 2025 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Позиція апеляційного суду

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

За статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 675-VIII моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 21 січня 2021 року ОСОБА_1 на веб сайті miloan.ua створила анкету-заяву на кредит № 2946629, за якою того ж дня погоджено надання кредиту в розмірі 15000 грн (а.с.11-12).

Того ж дня між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 2946629 з використанням електронного підпису, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15000 грн строком на 360 днів з 21 січня 2021 року та з кінцевим терміном повернення 16 січня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18215,59 грн, які нараховуються за ставкою 180.00 відсотків річних.

Відповідно до пункту 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 360 % річних.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до підпункту 2.2.1 договору, позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1, 1.6 договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору пролонгацію кредиту за цим договором не передбачено.

Договір про споживчий кредит № 2946629 та додатки до нього, зокрема, графік платежів за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту, було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «J31466» (а.с.5-7, 9-12).

Позичальник підтвердила, що до укладення цього договору ознайомилася з наявними схемами кредитування, отримала у письмовій формі паспорт кредиту; до укладення договору отримала проект цього кредитного договору разом із додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомилася з усіма його умовами, у тому числі з викладеними Правилами надання фінансових кредитів товариством, що розміщенні на веб сайті miloan.ua; умови договору їй зрозумілі та вона підтверджує, що договір адаптовано до її фінансового стану, надала згоду на передачу товариству своїх персональних даних та їх обробку, тощо (пункт 5 договору про споживчий кредит).

Із зазначеного вбачається, що позичальник належним чином була ознайомлена із сукупною вартістю кредиту та його складовими, на що погодилася, засвідчивши своїм одноразовим цифровим підписом.

Сторони погодили, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку із чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (пункт 6.4 договору).

Перерахування кредитних коштів відповідачці підтверджується платіжним дорученням 38027537 від 21 січня 2021 року ( а.с.13).

Також сторони погодили графік платежів, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, порядок повернення кредиту, розрахунок загальної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки (а.с.9, 10-11).

Із відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» видно, що ОСОБА_1 21 січня 2021 року надано кредит в розмірі 15000 грн. В період з 21 січня 2021 року по 19 лютого 2021 року здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 75 грн відповідно до пункту 1.5.2 договору; 20 лютого 2021 року відповідачкою сплачено 2250 грн процентів по кредиту та 517,21 грн тіла кредиту.

В період з 21 лютого 2021 року по 19 березня 2021 року здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 72,41 грн (20 лютого 2021 року 75 грн), відповідно до пункту 1.5.2 договору. 20 березня 2021 року відповідачкою сплачено 2027,48 грн процентів по кредиту та 739,73 грн тіла кредиту.

В період з 21 березня 2021 року по 19 квітня 2021 року здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 68,72 грн (20 березня 2021 року 72,41 грн), відповідно до пункту 1.5.2 договору. 20 квітня 2021 року відповідачкою сплачено 2130,32 грн процентів по кредиту та 636,89 грн тіла кредиту.

В період з 21 квітня 2021 року по 21 травня 2021 року здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 65,53 грн (20 квітня 2021 року 68,72 грн), відповідно до пункту 1.5.2 договору. 21 травня 2021 року відповідачкою сплачено 1965,90 грн процентів по кредиту та 801,31 грн тіла кредиту.

В період з 22 травня 2021 року по 23 червня 2021 року здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 61,52 грн відповідно до пункту 1.5.2 договору.

З 24 червня 2021 року по 16 січня 2022 року нарахування процентів відбувалося згідно пунктів 1.5.2 та 1.6 договору. З 24 червня 2021 року відповідачкою сплати за тіло кредиту та відсотки не здійснювались (а.с.13-19).

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, відповідачка частково виконувала умови договору, однак у передбачений договором строк кредит не повернула.

Аналогічні висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Доводи відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів погодження кредитних умов і підписання нею кредитного договору одноразовим ідентифікатором, що на думку апелянта суперечить положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а тому між сторонами не було укладено договору позики, який долучив позивач в якості копій до позовної заяви, є необґрунтованими та такими, що суперечать наявним у справі доказам.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала договір про надання споживчого кредиту та анкету-заяву на кредит, а також графік платежів та паспорт споживчого кредиту, які є додатками до споживчого кредиту, електронним підписом, а саме одноразовим ідентифікатором «J31466», що відповідає як умовам цього Договору, так і положенням статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Щодо періоду нарахування та розміру заборгованості по кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2022 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 ( а.с.22-24).

Як видно із реєстру боржників до договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі, станом на 26 січня 2022 року (на дату відступлення права вимоги) за відповідачкою значилась заборгованість, яка була нарахована ТОВ «Мілоан» в межах строку кредитування по 16 січня 2022 року, а саме: по тілу кредиту 12304,86 грн та по відсоткам в розмірі 19668,35 грн (а.с.25-27).

10 січня 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "Коллект Центр" згідно Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 2946629 від 21 січня 2021 року, який був укладений між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 (а.с.28-34).

Відповідно до Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 49815,25 грн, з яких: 12304,86 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 37510,39 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с.34).

За розрахунком позивача, станом на серпень 2024 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 49815,25 грн, яка складається із 12304,86 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 37510,39 грн сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Заперечуючи щодо наявної заборгованості за кредитним договором, відповідачка зазначала, що не укладала договір про надання споживчого кредиту, однак при цьому зробила припущення, що навіть якщо вона підписала цей договір, то суд мав би врахувати строк кредитування.

Колегія суддів з цими твердженнями частково погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 37510,39 грн.

Між тим, як видно із реєстру боржників до договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі, станом на 26 січня 2022 року (на дату відступлення права вимоги) за відповідачкою значилась заборгованість, яка була нарахована ТОВ «Мілоан» в межах строку кредитування по 16 січня 2022 року, а саме: по тілу кредиту 12304,86 грн та по відсоткам в розмірі 19668,35 грн (а.с.25-27).

Відповідно до Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 49815,25 грн, з яких: 12304,86 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 37510,39 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с.34).

Тобто позивач нарахував заборгованість за спірним кредитом станом на 10 січня 2023 року: по тілу кредиту - 12304,86 грн, по відсоткам 37510,39 грн, а всього на загальну суму 49815,25 грн.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Апеляційний суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно договору №2946629 від 21 січня 2021 року, яка нарахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан» в межах строку договору по 16 січня 2022 року та станом на дату відступлення ним права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 19668,35 грн.

Водночас, нарахувавши відсотки за користування кредитом після отримання прав вимоги від первісного кредитора, ТОВ «Вердикт Капітал» вийшло за межі узгодженого сторонами кредитного договору строку.

А тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 26 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 17842,04 грн суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то колегія суддів вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №2946629 від 21 січня 2021 року у загальному розмірі 31973,21 грн, що складається із: 12304,86 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19668,35 грн - заборгованість за відсотками.

Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять жодного доказу перерахування їй коштів, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення 38027537 від 21 січня 2021 року, платник ТОВ «Мілоан» здійснив переказ коштів отримувачу « ОСОБА_1 » у сумі 15000 грн на картковий рахунок № НОМЕР_2 , з призначенням платежу «кошти згідно договору 2946629».

До того ж, з розрахунку заборгованості також вбачається, що в період з 21 лютого 2021 року по 21 травня 2021 року ОСОБА_1 частково виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, сплачувала щомісячно тіло кредиту у розмірах 517,21 грн, 739,73 грн, 636,89 грн, 801,31 грн, на загальну суму 2695,14 грн. З 24 червня 2021 року відповідачкою оплата за тіло кредиту не здійснювалась (а.с.13-19).

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки у визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, рішення суду підлягає зміні на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зі зменшенням розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договором споживчого кредиту №2946629 від 21 січня 2021 року з 49815,25 грн до 31973,21 грн.

Щодо переходу права вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору ТОВ «Коллект Центр» посилалось на те, що набуло право вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року з ТОВ «Вердикт Капітал» за умовами якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу право вимоги від відповідачки коштів за вищезазначеним кредитним договором.

В свою чергу первісний кредитор ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитним договором №2946629 на підставі договору факторингу №26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року.

На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «Коллект Центр»» надало копію договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року; копію договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року; копію договору про споживчий кредит № 2946629 від 21 січня 2021 року з додатками № 1 та № 2, анкету-заяву на кредит № 2946629 від 21 січня 2021 року; копію платіжного доручення 38027537 від 21 січня 2021 року про перерахування коштів відповідачці; відомість про щоденні нарахування та погашення, складеного ТОВ «Мілоан», розрахунок заборгованості ОСОБА_1 ; копії платіжних доручень; акт приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу; акт приймання-передавання Реєстру Боржників від 26 січня 2022 року; реєстри боржників до договору факторингу від 26 січня 2022 року та до договору про відступлення прав вимоги від 10 січня 2023 року; акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги; при цьому таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.

Договір факторингу передбачає обов`язковість платності за відступлення права грошової вимоги та має мету отримання додаткового доходу.

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Із матеріалів справи видно, що 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 26 січня 2022 року до договору факторингу №26-01/2022-83, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

В свою чергу 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Новий кредитор сплатив первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та порядку, визначених договором.

Це підтверджується договором факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року; договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року; копією платіжного доручення від 27 січня 2022 року; актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу від 26 січня 2022 року; актом приймання-передавання Реєстру Боржників від 26 січня 2022 року; актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 10 січня 2023 року; реєстрами боржників до договору факторингу від 26 січня 2022 року та до договору про відступлення прав вимоги від 10 січня 2023 року; актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року.

Відповідно до умов договору факторингу сторони погодили форму Реєстру боржників з переліком їх особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності у клієнта, разом з додатком у електронному вигляді бази даних. Форма Реєстру боржників наведена в додатках № 3 до цих договорів, форма електронного Реєстру боржників в додатку № 2 до договору факторингу.

Згідно з Реєстрами боржників від 26 січня 2022 року (додаток № 3 до договору факторингу № 26-01/2022-83) ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги по спірному кредитному договору, а також згідно з Реєстром боржників від 10 січня 2023 року (додаток № 3 до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023) ТОВ «Вердикт Капітал», в свою чергу, відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги по спірному кредитному договору.

Також в матеріалах справи наявне платіжне доручення №324190002 від 27 січня 2022 року, з якого вбачається, що за вищевказаним договором факторингу від 26 січня 2022 року був проведений розрахунок за відступлення права грошової вимоги у розмірі 4097773,59 грн. А також згідно з актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року зобов`язання ТОВ «Коллект Центр» перед ТОВ «Вердикт Капітал» за договором про відступлення прави вимоги від 10 січня 2023 року припинилися у повному обсязі в сумі 15214406,31 грн (а.с. 24, 33).

В постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 521/1573/14-ц зазначено, що документами, які засвідчують права (вимоги), що передаються новому кредиторові, можуть бути договір або інші документи, які підтверджують факт виникнення та існування зобов`язальних правовідносин між первісним кредитором та боржником, платіжні й інші фінансові документи.

Також колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що вказані договори факторингу, які укладені між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Вердикт Капітал" та між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" є чинними, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню.

Враховуючи викладене та оцінюючи зазначені вище докази, колегія суддів вважає, що докази по справі у їх сукупності є достатніми для встановлення факту набуття позивачем права вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів отримання новим кредитором прав вимоги первісного кредитора за кредитним договором № 2946629, укладеним з ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими вище обставинами в цій справі.

За такого, доводи апелянта про відсутність доказів набуття позивачем права вимоги за спірним кредитним договором, є необґрунтованими.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81ЦПК України).

В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн, яка була надана згідно договору про надання правової допомоги №07-06/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», 07 червня 2024 року (а.с. 38-39).

На обґрунтування таких витрат надано заявку на надання юридичної допомоги №786 від 01 липня 2024 року та витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 05 липня 2024 року (а.с.42, 43). А також платіжну інструкцію №№ від 12 липня 2024 року про сплату ТОВ «Коллект Центр» АО «Лігал Ассістанс» 200000 грн, у тому числі, за надання правової допомоги згідно договору № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року (а.с. 41).

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №786 від 01 липня 2024 року сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг) Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : 1) надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн.

Відповідно до витягу з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 31 05 липня 2024 року сторонами погоджено надання наступних послуг: 1) надання усної консультації з вивченням документів (2 години) - 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 години) - 9000 грн.

Задовольняючи частково заяву щодо відшкодування судових витрат у розмірі 4000 грн, понесених на правничу допомогу у даній цивільній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що не може погодитись із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, враховуючи те, що надані Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» послуги з надання усної консультації з вивченням документів не стосуються розгляду справи в суді. Також суд вважав час у три години, витрачений АО «Лігал Ассістанс» на складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду таким, що не відповідає складності справи.

Заперечуючи щодо стягнення витрат на правову допомогу, відповідачка зазначала про не співмірність витрат зі складністю справи, а також на відсутність доказів, що гонорар в сумі 4000 грн взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості саме з відповідачки.

Колегія суддів, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, вважає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), а також постанові Верховного Суду від 24 березня 2023 року у справі № 484/449/22.

Водночас, враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідачки, змінив оскаржуване рішення суду, задовольнив позовні вимоги позивача частково на 64,18%, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.

Враховуючи розмір судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову в суді першої інстанції (3028 грн.) та відповідачки при подачі апеляційної скарги (4542 грн), а також пропорційність задоволених позовних вимог (64,18%) та задоволених вимог апеляційної скарги (35,82%), відповідачка за розгляд справи в суді першої інстанції має відшкодувати позивачу 1943,37 грн судового збору та 2567,20 грн. (4000х64,18%) витрат на правову допомогу, а позивач відшкодувати відповідачці за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1626,94 грн судового збору.

Згідно з вимогою частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вимоги цієї статті, колегія суддів остаточно визначає розрахунок судових витрат по справі у сумі 2883,63 ((1943,37 + 2567,20) 1626,94) грн, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2025 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ) заборгованість за договором про споживчий кредит №2946629 від 21 січня 2021 року в розмірі 31973 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят три) гривні 21 коп. та 2883,63 (дві тисячі вісімсот вісімдесят три) гривні 63 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді: Н.О. Тищук Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року.