Справа № 159/2320/24 Головуючий у 1 інстанції: Губар В. Є.
Провадження № 22-ц/802/1133/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.

з участю: представника відповідача Махнюк О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання» Ковельської міської ради Волинської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди в порядку захисту прав споживача за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2025 року в складі судді Губара В. Є.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що уклав з відповідачем, як з установою, яка займає домінуюче становище на ринку медичних послуг, договір споживання медичних (побутових) послуг, що є загальновідомою обставиною. Лікарем-урологом КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради його направлено на комп`ютерну томографію з контрастуванням. 15.01.2024 в приміщенні стаціонарного відділення Ковельського МТМО лікарем ОСОБА_2 йому здійснено діагностику КТ (комп`ютерну томографію) з контрастом. Введення котрасту проводилося через венозний катетер медичним працівником (медичною сестрою чи лаборантом), яка не відрекомендувалася і у неї були відсутні візуальні анкетні і розпізнавальні дані (табельний номер), за якими можна ідентифікувати надавача медичних послуг, його приналежність до МТМО, фах, спеціалізацію, досвід, стаж у професії. При здійсненні маніпуляції ні лікар ОСОБА_3 , ні медична працівниця не надали достовірну та своєчасну інформацію про існуючі і можливі фактори ризику та небезпечні наслідки, такі як пневмоторакс (скупчення повітря у плевральній порожнині, з одночасним підвищенням тиску в ній, внаслідок чого відбувається поступовий колапс легені), гідротракс (рідина у плевральній порожнині), симптомами чого є задишка, кашель, збільшення частоти та глибини дихання, зниження температури тіла, а також не повідомили про нефротоксичну дію контрастної речовини, при наявності у нього хронічного циститу. 18.01.2024 з причини погіршення стану його здоров?я він був госпіталізований в кардіологічне відділення Ковельського МТМО. Під час госпіталізації стан його здоров?я встановлювала його лікуючий лікар стаціонарного відділення МТМО ОСОБА_4 , яка з 18.01.2024 до 26.01.2024 надавала йому медичну допомогу. ОСОБА_4 він повідомляв (з аудіофіксацією спілкування) симптоми його нездужань (задишка, кашель, зниження температури тіла менше 35,5 градусів), що характерно для гідротраксу. За вказаний період перебування у медичній установі з 18.01.2024 до 26.01.2024 ним виявлено не оприлюднення та втаємничення від нього та інших пацієнтів - споживачів медичних послуг анкетних та розпізнавальних даних середнього медичного персоналу. Так, 19.01.2024 при відібранні у нього аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції, у медичного персоналу, яким здійснювалася ця процедура, були відсутні анкетні та розпізнавальні дані (табельний номер), за якими можна було б ідентифікувати надавача медичних послуг, його приналежність до МТМО, фах, спеціалізацію, досвід, стаж у професії. При здійсненні зазначеної маніпуляції медична працівниця не відрекомендувалася, анкетних та розпізнавальних даних не надала, також не надала достовірну та своєчасну інформацію про існуючі і можливі фактори та ступінь ризику від внутрішньовенної маніпуляції, чим позбавила його вільного вибору фахівця, методів діагностики та лікування. Лікуючим лікарем ОСОБА_4 він був поставлений в умови неможливого призначення ефективного лікування, без результатів цих аналізів, він був змушений допустити невідому йому особу без розпізнавальних даних до відібрання у нього аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції. Покликаючись на норми ст.6, 38, 39 Основ законодавства України про охорону здоров?я, а також норми Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що вищенаведені дії та бездіяльність медичних працівників відповідача носили протиправний характер, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди, яка полягала у стресі, душевних переживаннях, страху за своє здоров?я. Завдану йому моральну шкоду він оцінює сумою 2 000 000 гривень.

Просив суд:

1) визнати протиправними бездіяльність та дії відповідача з неоприлюднення та приховування публічної інформації для споживачів медичних послуг (анкетних даних середнього медичного персоналу) МТМО та ненадання достовірної та своєчасної інформації про існуючі і можливі фактори ризику та небезпечні наслідки комп?ютерної томографії; введення контрастної рідини через венозний катетер, а також про можливі фактори ризику та небезпечні наслідки відібрання у нього аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції );

2) зобов?язати оприлюднити в доступних для споживачів в електронних та паперових джерелах інформації, куточках споживачів, публічну інформацію у вигляді анкетних даних та пізнавальних даних (прізвище та ім?я, фах, посаду, найменування учбового закладу та стаж роботи утаємниченого раніше медичного персоналу поліклінічного та стаціонарного відділень Ковельського МТМО), причетного до обслуговування його як споживача та інших споживачів медичних послуг ;

3) зобов?язати медичний персонал Ковельського МТМО до носіння у видному для споживачів місці на одязі надавачів медичної послуги: пізнавальний бейдж (англ. badge) з анкетними даними ;

4) зобов?язати відповідача надати йому анкетні дані медичних працівників (прізвище, ім?я та по батькові), які давали чи могли надавати йому медичні послуги у стаціонарному відділенні Ковельського МТМО ;

5) зобов?язати відповідача надати йому достовірну та своєчасну інформацію про існуючі і можливі фактори ризику і небезпечні наслідки комп?ютерної томографії; введення контрастної рідини через венозний катетер, а також про можливі фактори ризику та небезпечні наслідки відібрання у нього аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції (далі - вимога № 5);

6) стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду 2 000 000 (два мільйони) гривень .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 25 липня 2025 року позов задоволено частково. Ухвалено зобов?язати Комунальне некомерційне підприємство «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об?єднання» Ковельської міської ради Волинської області надати ОСОБА_1 дані (прізвище, ім?я, по батькові, найменування посади) медичних працівників, які надавали йому медичні послуги у стаціонарному відділенні цього підприємства.

Зобов?язати Комунальне некомерційне підприємство «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об?єднання» Ковельської міської ради Волинської області надати ОСОБА_1 інформацію про існуючі і можливі фактори ризику і небезпечні наслідки комп?ютерної томографії, введення котрастної рідини через венозний катетер, а також про можливі фактори ризику та небезпечні наслідки відібрання аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог:

- про визнання протиправними бездіяльності та дії відповідача з не оприлюднення та приховування публічної інформації для споживачів медичних послуг (анкетних даних середнього медичного персоналу) МТМО та ненадання достовірної та своєчасної інформації про існуючі і можливі фактори ризику та небезпечні наслідки комп?ютерної томографії; введення контрастної рідини через венозний катетер, а також про можливі фактори ризику та небезпечні наслідки відібрання у нього аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції;

- про зобов?язання оприлюднити в доступних для споживачів в електронних та паперових джерелах інформації, куточках споживачів, публічну інформацію у вигляді анкетних даних та пізнавальних даних (прізвище та ім?я, фах, посаду, найменування учбового закладу та стаж роботи утаємниченого раніше медичного персоналу поліклінічного та стаціонарного відділень Ковельського МТМО), причетного до обслуговування його як споживача та інших споживачів медичних послуг;

- про зобов?язання медичний персонал Ковельського МТМО до носіння у видному для споживачів місці на одязі надавачів медичної послуги: пізнавальний бейдж (англ. badge) з анкетними даними;

- про зобов?язання відповідача надати йому анкетні дані медичних працівників (прізвище, ім?я та по батькові), які давали чи могли надавати йому медичні послуги у стаціонарному відділенні Ковельського МТМО;

- про зобов?язання відповідача надати йому достовірну та своєчасну інформацію про існуючі і можливі фактори ризику і небезпечні наслідки комп?ютерної томографії; введення контрастної рідини через венозний катетер, а також про можливі фактори ризику та небезпечні наслідки відібрання у нього аналізів крові шляхом внутрішньовенної маніпуляції ;

- про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди 2 000 000 (два мільйони) гривень, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в оскарженій частині. Також просив допитати як свідків Генерального директора Ковельського МТМО Вітра В.С., Директора громадської організації Центр журналістських розслідувань «Сила правди» Горбача Ю.А.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив встановлений законом строк розгляду справи , не звернув уваги на наданий доказ про відмову на запит адвоката надати запитувану інформацію, переклав обов`язок доказування на нього, як на споживача, не навів мотивів відхилення його пояснень, не витребував у відповідача доказів про дату здійснення фотографування лікарів, копії світлин яких додано до матеріалів справи, не визнавши бездіяльність незаконною зобов`язав відповідача надати позивачеві відповідну інформацію, чим допустив ілюзорний захист права, суд не вживав заходів реагування щодо неявки на виклик суду.

Учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 08 грудня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит в суді апеляційної інстанції свідків - Генерального директора Ковельського МТМО Вітра В.С., Директора громадської організації Центр журналістських розслідувань «Сила правди» Горбача Ю.А.

Відповідно до приписів статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже апеляційний суд перевіряє законність оскарженого судового рішення в оскарженій позивачем частині.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

15.01.2024 лікарем-рентгенологом МТМО ОСОБА_5 пацієнту ОСОБА_1 , 1958 року народження, проведено обстеження - мультиспіральну комп?ютерну томографію, за результатами якої сформовано висновок, результати обстеження оформлено письмово.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 повідомив суду, що працює лікарем-рентгенологом рентгенологічного відділення МТМО, має стаж роботи на цій посаді понад десять років. З ОСОБА_1 не знайомий, обставин його обстеження не пам?ятає. Комп?ютерна томографія проводиться безкоштовно за направленням відповідного лікаря, за цим же направленням при проведенні обстеження застосовується або ж не застосовується контраст. Направлення перевіряє та проводить саму процеруду, у тому числі введення контрасту, лаборант. Лаборантів у відділенні працює багато. Він, як лікар, оцінює та формує результати обстеження. Пацієнту роз?яснюється суть процедури, наслідки введення контрасту, ця ж інформація розміщується на стенді в кабінеті. Як комп?ютерна томографія, так і застосування контрасту, можуть мати для пацієнта негативні наслідки, тому інколи для з?ясування питання доцільності такого обстеження пацієнту проводиться додатковий аналіз крові. Станом на 15.01.2024, як і на даний час, він, а також лаборанти на одязі носять бейджики з інформацією про прізвище, ім?я, по батькові та посаду медичного працівника - власника бейджика. У відділенні, крім того, наявний куточок споживача .

З епікризу виписного № іст. 840 - 132 кардіологічного відділення ЦРЛ МТМО щодо хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого лікуючим лікарем ОСОБА_4 і завідуючим відділенням Комісарик В.М., вбачається, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Ковельської ЦРЛ з 18.01.2024 по 26.01.2024, йому встановлено діагнози, проведено обстеження, зокрема, 19.01.2024 у нього отримано аналіз крові та загальний аналіз крові, його консультовано спеціалістами, призначено йому лікування, надано медичні рекомендації.

Свідок ОСОБА_6 , показала, що працює лікарем-кардіологом МТМО. Позивач є її пацієнтом. У грудні 2023 року ОСОБА_1 звертався до неї зі скаргами на біль в ділянці серця. Теоретично його скарги можуть бути пов?язані з віковими змінами. У січні 2024 року позивачу медичної допомоги не надавала. Інформація для пацієнтів міститься на стенді у кардіологічному відділенні.

Свідок ОСОБА_4 надала покази суду, що працює лікарем кардіологом та лікарем УЗД МТМО. Позивач є її пацієнтом, лікувала його у 2023-2024 роках, зокрема, у січні 2024 року він перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділення МТМО, де у відповідності з протоколами надання медичної допомоги, йому призначалося обстеження та лікування, при цьому йому надавалася повна інформація щодо стану його здоров?я та лікування. Також, ОСОБА_1 повідомлявся про ризики застосування препаратів, які йому призначалися. Претензій до неї та бажання обрати іншого лікаря позивач їй не висловлював, скарг на неї від ОСОБА_1 до МТМО не надходило. Працівники МТМО на роботі носять бейджики з інформацією про себе.

З відтвореного у судовому засіданні аудіозапису розмови ОСОБА_4 з ОСОБА_1 , записаної останнім під час лікування в кардіологічному відділенні МТМР, судом першої інстанції встановлено, що позивач висловлює останній скарги з приводу стану свого здоров?я, однак, про пов?язаність погіршення стану свого здоров?я з проведенням комп?ютерної томографії не повідомляє, скарг щодо неналежного проведення аналізу крові не висловлює.

Свідок ОСОБА_7 показала, що працює сімейним лікарем МТМО та є сімейним лікарем ОСОБА_1 . У зв?язку зі скаргами позивача на стан здоров?я, оформляла йому електронні направлення до профільних лікарів, зокрема, у кінці 2023 року до лікарів уролога та онколога без зазначення конкретного лікаря. З програми «Доктор Хелс» побачила, що лікарем-урологом для консультації ОСОБА_1 обрав уролога Волинської обласної клінічної лікарні ОСОБА_8 . Особисто вона як у січні 2024 року, так і на цей час, носить на одязі бейджик з власними даними.

З фотографій працівників МТМО видно, що на їх службовому одязі прикріплені таблички (бейджики) з відображенням найменування медичної установи, прізвища, імені, по батькові, посади працівника.

У листі від 25.01.2023 МТМО на адресу представника позивача відображено інформацію про діагнози ОСОБА_1 станом на 19.01.2023.

Листом від 21.12.2023 МТМО (відмовило у наданні анкетних даних медичних працівників представнику позивача, на її адвокатський запит)

У листі від 27.05.2024 МТМО надало суду анкетні дані окремих медичних працівників відповідача.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

У статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон) наведено поняття та терміни, що вживаються в законодавстві про охорону здоров`я, та зазначено, що медичний працівник - особа, яка має лікарську або медсестринську професійну кваліфікацію, провадить професійну діяльність із надання медичної допомоги та здійснює інші пов`язані з такою діяльністю заходи відповідно до законодавства, у тому числі як фізична особа - підприємець, яка має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Згідно із пунктом «е» ч. І статті 6 Закону кожен громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає , крім іншого, право на достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь

Нормами стаття 39 Закону врегульовано питання обов`язку надання медичної інформації.

Згідно з ч. 1-3 Закону, пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я.

Батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на отримання інформації про стан здоров`я дитини або підопічного.

Медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я. Лікуючий лікар зобов`язаний інформувати пацієнта, який досяг повноліття, або фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, про можливі наслідки для здоров`я пацієнта у разі застосування лікарських засобів, зокрема щодо показань та протипоказань, а також можливих небажаних реакцій, у тому числі звикання/резистентність, що можуть мати місце при застосуванні препарату відповідно до рекомендованих лікарем дозування та способу застосування для лікування, діагностики або профілактики захворювання.

Згідно з приписами частини першої - другої статті 43 Закону, яка передбачає надання згоди на медичне втручання, згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Щодо пацієнта віком до 14 років (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників.

Згода пацієнта чи його законного представника на медичне втручання не потрібна лише у разі наявності ознак прямої загрози життю пацієнта за умови неможливості отримання з об`єктивних причин згоди на таке втручання від самого пацієнта чи його законних представників.

Із системного тлумачення положень статті 39-40 Закону належить дійти висновку, що законодавець розрізняє поняття надання медичної інформації про стан здоров`я, тобто, інформування пацієнта, та надання вже проінформованим пацієнтом згоди на медичне втручання .

Стаття 39 Закону не містить вимог щодо надання медичної інформації у письмовій формі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції на підставі показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які є лікарями Ковельського МТМО, встановлено, що позивачу перед проведенням комп`ютерної діагностики з контрастним розчином надавались необхідні усні роз`яснення та інформація щодо проведення комп`ютерної томографії з контрастом, а при перебуванні на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні лікування, обстеження призначалося з наданням необхідної інформації згідно з протоколами надання медичної допомоги, відповідно, спростовано доводи позивача про те, що така інформація йому не надана.

Тому позивач ОСОБА_1 безпідставно вказує в апеляційній скарзі про перекладення обов`язку доказування на нього, позивача, який є споживачем медичних послуг.

Наказом Міністерства охорони здоров`я (далі - МОЗ) від 14 лютого 2012 року № 110 Зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974( у редакції наказу МОЗ від 08 серпня 2014 року №549) «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування затверджено форми первинної облікової документації, у тому числі форму облікової документації № 003-6/о «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення» та Інструкцію щодо її заповнення (п. 1.39).

У цьому Наказі зазначено, що його прийнято Відповідно до пунктів 4, 9 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467, та з метою удосконалення обліку в закладах охорони здоров`я.

З наведеного слідує, що інформований пацієнт надає письмове підтвердження про одержання необхідної медичної інформації на бланку відповідної форми та що метою його заповнення є удосконалення обліку в закладах охорони здоров`я. Отже заповнення такого бланку стосується питання ведення обліку закладом охорони здоров`я, а не виконання цим закладом вимог закону про надання пацієнту медичної інформації. Питання ведення Ковельським МТМО медичної інформації та обліку виходить за межі предмета позову, заявленого ОСОБА_1 , у той час як відповідно до приписів статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції на підставі показань свідків лікарів Ковельського МТМО встановив, що позивачу у доступній формі була надана інформація щодо інформація щодо проведення комп`ютерної томографії з контрастом, а при перебуванні на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні лікування, обстеження призначалося з наданням необхідної інформації згідно з протоколами надання медичної допомоги, дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання дій та бездіяльності Ковельського МТМО протиправними.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання відповідачем інформації про "анкетні дані середнього медичного персоналу", тобто, медичних сестер, неоприлюднення та приховування публічної інформації, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з приписами статті 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Нормами статті 1 Закону України «Про захист персональних даних» визначено поняття персональних даних. Зокрема ця норма передбачає, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Ні норми ЦК, ні норми Закону України «Про захист персональних даних» не містять такого поняття, як анкетні дані, однак на підставі положень ст.28 ЦК України, Закону України «Про захист персональних даних», належить дійти висновку, що відомості про прізвище, ім`я, по-батькові фізичної особи, відомості про освіту, стаж роботи, тощо, є персональними даними.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» , - публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.

У статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» наведено перелік видів інформації, яку розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, у якому відсутня вимога щодо обов`язку комунального некомерційного підприємства медичного закладу оприлюднювати інформацію про персональні дані медичного персоналу, зокрема, про прізвище, ім`я, по-батькові, фах, посаду, найменування навчального закладу, в якому здобуто освіту, стаж роботи працівників.

Тому доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції про відмову у позовних вимогах щодо визнання протиправною бездіяльності, вимогах про зобов`язання відповідача оприлюднити зазначені позивачем персональні дані медичних працівників, які надавали або могли надавати йому медичну допомогу у Ковельському МТМО не ґрунтуються на законі.

Щодо права позивача знати про те, хто саме надавав йому медичну допомогу, то таке право ОСОБА_1 було забезпечено Ковельським МТМО, оскільки під час розгляду справи допитані як свідки лікарі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 підтвердили ту обставину, що вони та всі працівники Ковельського МТМО носять пізнавальний бейдж.

Також на спростування доводів позивача щодо приховування відомостей про медичних працівників, відповідачем надано фото, з яких вбачається, що у кардіологічному відділенні оформлено стенд «Куточок споживача», на якому, крім іншої інформації , розміщено відомості про персональний склад відділення лікарів, медичних сестер із зазначенням прізвища, імені та по-батькові, посади, навантаження та присвоєної кваліфікації.

Такий спосіб надання інформації пацієнту щодо медичних працівників, які надають медичну допомогу, відповідає приписам статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно з якими доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;

на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом.

Судом встановлено, що медичні працівники Ковельського МТМО носять на одязі пізнавальний бейдж, у відділенні створено куточок споживача, який містить відомості про персональний склад відділення, що забезпечує надання інформації позивачу, як споживачу медичних послуг, щодо медичного працівника «будь-яким іншим» способом.

Аргументи апеляційної скарги щодо ненадання Ковельським МТМО відповіді на запит адвоката про персональні дані медичних працівників у бажаному для позивача форматі не впливають на правильність рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що позивач не оскаржував дій Ковельського МТМО щодо ненадання відповіді на вказаний ним адвокатський запит, отже, не стосуються предмету позову, водночас, вимоги позивача про зобов`язання надати персональні дані медсестер Ковельського МТМО, які його обслуговували, судом задоволено та рішення в цій частині не оскаржувалося.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання бездіяльності та дій протиправними. Оскільки суд першої інстанції відмовив у позові про оскарження дій та бездіяльності Ковельського МТМО, то і підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог пункту «е» статей 6, 39 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я», статті 19 Конституції України ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні позивачем змісту цих норм та встановлених обставин справи, змісту оскарженого судового рішення, тому не слугують підставою для задоволення заявлених позовних вимог в оскарженій частині.

Аргументи апеляційної скарги про невитребування судом доказів про дату і місце фотографування лікарів, фотографії яких з бейджами на одязі розміщені на стендах в Ковельському МТМО не спростовують висновків суду про безпідставність заявлених позовних вимог в оскарженій частині судового рішення, оскільки та обставина, що медперсонал Ковельського МТМО носить беджі на одязі, підтверджується показаннями свідків.

Висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог не суперечать висновкам Верховного Суду України у справі № 6-4155св09 (ухвала ВСУ від 14 квітня 2010 року) щодо покладення обов`язку доказування у справах про захист прав споживача на надавача послуг, ураховуючи те, що під час розгляду справи відповідачем надані докази на спростування доводів позивача.

Щодо покликання позивача ОСОБА_1 про невиправдані перенесення судових засідань апеляційний суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи неодноразово відкладався та в судових засіданнях оголошувались перерви з таких підстав:

27 травня 2024 року у зв`язку із відсутністю електропостачання, що підтверджується довідкою за підписом секретаря судового засідання та актом, 03.06.2024 у зв`язку із закриттям підготовчого судового засідання, 26.06.2024 у зв`язку з клопотанням позивача про ознайомлення з матеріалами справи, 12.07.2024 у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці, 26.07.2024 та 18.09.2024 за клопотанням представника відповідача,11.10.2024 за клопотанням позивача та наданням позивачу матеріалів справи для ознайомлення, 11.11.2024 у зв`язку із закриттям підготовчого судового засідання та викликом свідків, 09.12.2024 для повторного виклику свідків за клопотанням позивача, 10.01.2025, 11.02.205 для повторного виклику свідків, 17.03.2025 у зв`язку з неявкою свідка , 04.04.2025 у зв`язку з неявкою позивача, 01.05.2025 у зв`язку з початком розгляду справи, 04.06.2025 року за клопотанням позивача.

Отже перерви та відкладення судових засідань відбувалося не з надуманих підстав, зокрема, з незалежних від суду підстав, як то знеструмлення мережі, також за клопотаннями позивача та відповідача, також з метою з`ясування дійсних обставин справи, зокрема, для допиту свідків.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом заходів процесуального впливу щодо неявки до суду осіб, які викликались в судове засідання, не ґрунтуються на положеннях статей 147, 148 ЦПК України, із змісту яких вбачається, що застосування приводу свідка чи штрафу за невчинення певних процесуальних дій чи вимог суду є правом, а не обов`язком суду, та застосовується судом за наявності визначених законом обставин.

Саме по собі посилання позивача в апеляційній скарзі на практику Європейського Суду у різних справах у неподібних правовідносинах, або в подібних, але з різними встановленими обставинами, не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи та оцінку доказів, тому висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи позивача не слугують підставою для скасування рішення суду в оскарженій частині та задоволення позовних вимог, тому апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення Ковельського міськрайонного суду від 25 липня 2025 року в оскарженій частині без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 25 липня 2025 року в оскаржувані частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді