Провадження № 2/357/7209/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В.П.,

секретар судового засідання - Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

24 жовтня 2025 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 січня 2023 року між нею та відповідачем у справі було укладено шлюб, який зареєстрований Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис №94 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 31 січня 2023 року.

Від шлюбу позивачка з відповідачем мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Станом на дату подання позовної заяви до суду, у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області перебувають матеріали цивільної справи про розірвання шлюбу з відповідачем.

Дитина постійно проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини у вигляді лише продуктів харчування, однак, впевненості у тому що відповідач надаватиме матеріальну допомогу в майбутньому у позивачки немає. Упродовж тривалого часу участь у вихованні сина відповідач не бере. Дитина не отримує від свого батька належного утримання, належної уваги, любові та поваги, тому досягнути будь-якої згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання сина неможливо.

Відповідач наразі є працездатною особою. Інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, однак стабільної матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає.

Крім того, позивачка також потребує коштів на особисте утримання, оскільки її матеріальне становище не дозволяє їй у повній мірі забезпечувати себе та дитину необхідними життєво важливими благами, а саме ліками, харчуванням, комунальними послугами, одягом тощо. На теперішній час дохід позивачки складає 860,00 гривень на місяць (допомога при народжені дитини), що є меншим за прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2025 рік. Майна з якого можливо отримувати дохід позивачка не має. Працювати позивачка також не має змоги у зв`язку з вихованням малолітнього сина. Переважну частину витрат, пов`язаних із забезпеченням належних умов життя, виховання та лікування сина позивачки, фактично несуть її батьки та сестри. Вони надають фінансову допомогу на придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, оплату медичних потреб та інших витрат, необхідних для повноцінного утримання дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з матеріального забезпечення сина.

За таких обставин, позивачка звернулася до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на особисте утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

26 листопада 2025 року, ухвалою суду було прийнято до провадження дану справу, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 47).

У судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, 26 листопада 2025 року подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 48).

У судове засідання відповідач не з`явився, 26 листопада 2025 року подав до суду заяву про розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 49).

У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з приписами ст.47 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

2. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

31 січня 2023 року між позивачкою та відповідачем у справі було укладено шлюб, який зареєстрований Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис №94 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 31 січня 2023 року (а.с. 13).

Від шлюбу позивачка з відповідачем мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 14).

Станом на дату подання позовної заяви до суду, у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області перебувають матеріали цивільної справи про розірвання шлюбу з відповідачем.

Дитина постійно проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини у вигляді лише продуктів харчування, однак, впевненості у тому що відповідач надаватиме матеріальну допомогу в майбутньому у позивачки немає. Упродовж тривалого часу участь у вихованні сина відповідач не бере. Дитина не отримує від свого батька належного утримання, належної уваги, любові та поваги, тому досягнути будь-якої згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання сина неможливо.

Відповідач наразі є працездатною особою. Інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, однак стабільної матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає.

Крім того, позивачка також потребує коштів на особисте утримання, оскільки її матеріальне становище не дозволяє їй у повній мірі забезпечувати себе та дитину необхідними життєво важливими благами, а саме ліками, харчуванням, комунальними послугами, одягом тощо. На теперішній час дохід позивачки складає 860,00 гривень на місяць (допомога при народжені дитини), що є меншим за прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2025 рік. Майна з якого можливо отримувати дохід позивачка не має. Працювати позивачка також не має змоги у зв`язку з вихованням малолітнього сина. Переважну частину витрат, пов`язаних із забезпеченням належних умов життя, виховання та лікування сина позивачки, фактично несуть її батьки та сестри. Вони надають фінансову допомогу на придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, оплату медичних потреб та інших витрат, необхідних для повноцінного утримання дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з матеріального забезпечення сина.

Норми процесуального права, якими керується суд.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Крім того, статтею 2 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Таким чином, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дитини, враховуючи майновий стан сторін та інші передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 24 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнувши аліменти на особисте утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною трирічного віку.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Висновки суду.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

3. Розподіл судових витрат.

Судові витрати.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору позивачка звільнена.

Відповідачем позовні вимоги визнано у повному обсязі. Отже, у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 гривень.

На підставі ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

4. Резолютивна частина.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 81,141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2025 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на особисте утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 24 жовтня 2025 року та до досягнення дитиною трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року.

Суддя В. П. Цукуров