ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 638/5172/17

провадження № 22-ц/818/38/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року в складі судді Цвіра Д.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 ро ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Яковенко О.В. про закриття виконавчого провадження №60792042 від 20 січня 2021 року та відновити закінчене виконавче провадження №60792042.

Скарга мотивована тим, що Дзержинським районним судом м. Харкова розглянуто справу №638/5172/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу та ухвалено рішення, яке набуло законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 25 795 510,80 грн.

На підставі вказаного судового рішення Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/5172/17 від 02 грудня 2019 року, який направлено до примусового виконання до приватного виконавця Харківського виконавчого округу Ярмоленко О.В., що стало підставою для відкриття виконавчого провадження ВП № 60792042 від 04 грудня 2019 року.

Зазначив, що у продовж примусового виконання вказаного судового рішення на користь стягувача стягнуто 1347522,29 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_2 помер, що стало підставою для закінчення виконавчого провадження, про що свідчить постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП 60792042 від 20.01.2021.

У зв`язку із закінченням виконавчого провадження із зазначених вище підстав, приватним виконавцем було повернуто виконавчий лист №638/5172/17 від 02.12.2019 до Дзержинського районного суду міста Харкова з відміткою про часткове виконання.

Посилався на те, що він через свого представника в межах строків передбачених статтею 1270 ЦК України, подав до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про грошові вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 на суму 24 447988,51 грн 12.03.2021 року.

З інформації нотаріальної контори станом на 17.05.2021 року стало відомо, що після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа №191/2021, із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця ОСОБА_3 , яка 29.03.2021 року відкликала цю заяву та подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Також із заявами про відмову від прийняття спадщини звернулись сини спадкодавця. Будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Оскільки спадкоємці ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини 29.03.2021 року, він не звертався до приватного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження.

Вказав, що він звернувся до приватного виконавця із адвокатським запитом №07/12/23 від 07.12.2023 року щодо надання інформації та належно оформлених документів по виконавчому провадженню ВП №60792042. На що у відповіді № 22808 від 07.12.2023 року приватний виконавець зазначив, що у нього дійсно на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП №60792042 з виконання виконавчого листа №638/5172/17 від 02.12.2019 року. Під час примусового виконання стало відомо, що боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 20 січня 2021 року керуючись п. 3 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. При примусовому виконанні ВП №60792042 заміни сторони виконавчого провадження не відбувалося. З ухвали Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 року у справі №643/11256/20 приватному виконавцю стало відомо, що правонаступником померлого ОСОБА_2 став ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 , який прийняв спадщину відповідно до листа Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори.

Як зазначив приватний виконавець, оригінал виконавчого листа №638/5172/17 виданий 02.12.2019 року Дзержинським районним судом міста Харкова разом із постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №60792042 було направлено до Дзержинського районного суду міста Харкова.

До відповіді на адвокатський запит, приватним виконавцем було долучено наступні копії документів: постанова про закінчення виконавчого провадження №60792042 від 20.01.2021 року; ухвала Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 року по справі №643/11256/20; виконавчий лист №638/5172/17 виданий 02.12.2019 року.

Посилався на те, що у спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок повернення коштів в сумі 25 795 510,80 грн стягувачеві ОСОБА_6 за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 року, який належав боржникові ОСОБА_2 за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати. Повернення грошових коштів, згідно договору позики, входить до спадщини, а отже цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника ОСОБА_2 та продовжує існувати, а тому процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні є можливим.

Приватний виконавець у разі, коли вибуття сторони виконавчого провадження відбулося внаслідок смерті особи, має винести постанову про зупинення виконавчого провадження та повинен звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. До такої заяви додаються копії свідоцтва про смерть особи, заяви спадкоємців, та інші документи, які є у виконавчому провадженні.

Отже, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, виконавець повинен був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.

Однак, приватний виконавець закрив виконавче провадження та повернув виконавчий лист до суду, який його видав раніше ніж спадкоємці боржника ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини.

Вважав, що неналежне виконання своїх обов`язків приватним виконавцем не повинно порушувати законні права стягувача на отримання грошових коштів зі спадкоємців померлого боржника ОСОБА_2 , які були присуджені йому судом.

Оскільки приватний виконавець передчасно виніс постанову про закриття виконавчого провадження №60792042 не пересвідчившись про наявність спадкоємців боржника та прийняття ними спадщини, ця постанова від 20.01.2021 року підлягає скасуванню, а виконавче провадження М60792042 підлягає поновленню.

Зазначив, що тривалий час, відомості про спадкоємців були відсутні, але з ухвали Харківського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 643/11256/20, стало відомо, що спадкоємцем ОСОБА_2 , а отже і правонаступником, став ОСОБА_5 , про що він дізнався з листа приватного виконавця від 07.12.2023.

Вважав, що він у період з 17.05.2021 по 07.12.2023 не мав об`єктивної інформації щодо наявності спадкоємців боржника ОСОБА_2 , що свідчить про поважні причини пропуску строку для подання даної скарги та наявності всіх правових підстав для його поновлення.

Також вказав, що з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану, який діє і на даний час.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця задоволено, скасовано постанову приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Яковенко О.В. про закриття виконавчого провадження №60792042 від 20 січня 2021 року та відновлено закінчене виконавче провадження №60792042.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його не було залучено до участі у розгляді справи. Суд залишив поза увагою, що з моменту закінчення виконавчого провадження минуло більше трьох років, про що ОСОБА_7 було достеменно відомо. Разом з тим, ОСОБА_6 не просив суд поновити строк на подання скарги на постанову приватного виконавця. Таким чином, суд першої інстанції повинен був повернути скаргу ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском десятиденного строку на подання скарги на постанову приватного виконавця. На момент закінчення виконавчого провадження до нотаріальної контори не зверталися спадкоємці з заявами про прийняття спадщини, отже приватний виконавець правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника та відсутністю правонаступників боржника. Такої підстави для поновлення закінченого виконавчого провадження, як поява спадкоємця після смерті боржника, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено. ОСОБА_8 не доведено належними доказами факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 . Крім того, на даний час нотаріусом не вирішувалося питання про прийняття такої заяви. Харківський апеляційний суд у справі 643/11256/20 не досліджував матеріали спадкової справи, тому висновок про прийняття спадщини ним після смерті ОСОБА_2 є хибним. Існують і інші судові рішення Харківського апеляційного суду в яких встановлено, що правонаступником після смерті ОСОБА_2 є Харківська міська рада. ОСОБА_8 не доведено факту подання до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви з кредиторськими вимогами до спадкоємців боржника. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Тому ОСОБА_6 вже не є стягувачем або кредитором ні по відношенню до ОСОБА_2 , ні по відношенню до будь-яких спадкоємців. Суд першої інстанції не дослідив матеріалів виконавчого провадження, не з`ясував, чи повідомляв приватний виконавець боржника про закінчення виконавчого провадження. Не дослідив матеріалів спадкової справи, у зв`язку з чим прийняв незаконну ухвалу.

07 травня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_6 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою та виклав доводи скарги.

05 червня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_5 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій виклав доводи апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 19 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 загальну суму 25 795 510,80 грн., що складається з суми боргу за договором позики № 1 від 27 березня 2014 року в розмірі 50 758,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 1 419 988,35 грн.; пені в розмірі 0,1 % від несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочки за договором позики № 1 від 27 березня 2014 року за період з 02 липня 2016 року по 03 квітня 2017 року (276 днів) в розмірі 14 007,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 391 855,01 грн.; суму боргу за договором позики № 2 від 10 березня 2016 року в розмірі 856 990,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 23 974 857,44 грн. та судовий збір в сумі 8810,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів (правочинів) недійсними - відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення 02 грудня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/5172/17 (а.с.95 том 3).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. від 04.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60792042 з примусового виконання виконавчого листа № 638/5172/17 виданого 02.12.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова (а.с.127-128 том 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.97-99 том 3).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. від 20.01.2021 виконавче провадження № 60792042 з примусового виконання виконавчого листа № 638/5172/17 виданого 02.12.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова закінчено на підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.130 том 3).

ОСОБА_6 звернувся з заявою від 12.03.2021 до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори про грошові вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 на суму 24 447988,51 грн (а.с.102 том 3).

Відповідно до листа Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори № 1567/01-16 від 17.05.2021 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа № 191/2021. Із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкоємця ОСОБА_3 29.03.2021 дружина спадкодавця ОСОБА_3 відкликала цю заяву про прийняття спадщини та подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Із заявою про відмову від прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_9 17.03.2021 до нотаріальної контори надійшла заява від кредитора ОСОБА_1 про грошові вимоги до спадкоємців. 24.03.2021 до нотаріальної контори надійшла заява від сина спадкодавця ОСОБА_10 про відмову від прийняття спадини. 26.03.2021 до нотаріальної контори надійшла заява від кредитора ОСОБА_11 про грошові вимоги до спадкоємців. Більше ніхто із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертався. Свідоцтва пр право на спадщину нікому не видавались (а.с.104 том 3).

З повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. № 22808 від 07.12.2023, адресованого адвокату Мельниченка В. Чаричанській І.Ю., вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження ВП №60792042 з виконання виконавчого листа №638/5172/17 від 02.12.2019. Під час примусового виконання стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 боржник ОСОБА_2 помер. 20 січня 2021 року керуючись п. 3 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. При примусовому виконанні ВП №60792042 заміни сторони виконавчого провадження не відбувалося. З ухвали Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 року у справі №643/11256/20 приватному виконавцю стало відомо, що правонаступником померлого ОСОБА_2 став ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 , який прийняв спадщину відповідно до листа Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори. Також зазначено, що оригінал виконавчого листа №638/5172/17 виданий 02.12.2019 року Дзержинським районним судом міста Харкова разом із постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №60792042 направлено до Дзержинського районного суду міста Харкова (а.с.88-89 том 3).

З відповіді державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори від 14.06.2024 № 1444/02-14, вбачається, що ОСОБА_5 не видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з підстав того, що останнім не надано документів, які підтверджують родинний зв`язок між ним і спадкодавцем, та документів, які підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме та/або рухоме майно (а.с.159 том 4).

Також матеріали справи свідчать про те, що у лютому 2024 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про заміну боржника правонаступником у порядку ст.55 ЦПК України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задоволено частково, ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року змінено, замінено вибулого (померлого) боржника ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_5 по цивільній справі №638/5172/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми (рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2018 року), в межах вартості спадкового майна, отриманого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_2 (а.с.252-255 том 4).

Апеляційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що його не було залучено до участі у розгляді справи.

Між тим, матеріали справи свідчать про те, що предметом скарги є законність винесення приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку зі смертю боржника та відновлення виконавчого провадження. При цьому ОСОБА_5 , хоч і є спадкоємцем боржника ОСОБА_2 , однак станом на дату звернення до суду зі скаргою та її розгляд судом першої інстанції питання щодо заміни сторони виконавчого провадження вирішено не було. Таким чином, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою ОСОБА_5 стороною виконавчого провадження не був, тому його твердження про порушення його прав постановленою у справі ухвалою щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження є безпідставними.

Пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У частині першій статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У пункті 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (частина перша статті 41 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржені рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржені рішення, дії чи бездіяльність прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону про виконавче провадження).

Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина перша статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду висловила в пункті 57 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18), пункті 67 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, тому правовідносини у справі допускають правонаступництво.

Оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, у виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження через смерть боржника, він зобов`язаний був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Предметом скарги на дії та рішення державного виконавця у цій справі є законність винесення приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку зі смертю боржника.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження виходячи з того, що виконавець не вжив достатніх заходів для отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження та передчасно закінчив виконавче провадження, у зв`язку із смертю боржника.

Щодо доводів касаційної скарги про пропуск строку звернення до суду зі скаргою, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби також регламентований статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої цієї статті, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

В силу статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з пунктом а частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 зазначено, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року у cправі № 910/18480/20).

ОСОБА_6 не заперечує, що знав про наявність постанови про закриття виконавчого провадження від 20.01.2021, між тим, зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що тривалий час, відомості про спадкоємців були відсутні, але з ухвали Харківського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 643/11256/20, стало відомо, що спадкоємцем ОСОБА_2 , а отже і правонаступником, став ОСОБА_5 , про що він дізнався з листа приватного виконавця від 07.12.2023. Вважав, що він у період з 17.05.2021 по 07.12.2023 не мав об`єктивної інформації щодо наявності спадкоємців боржника ОСОБА_2 , а отже і про незаконність постанови приватного виконавця, що свідчить про поважні причини пропуску строку для подання даної скарги.

Частиною другою статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відтак, враховуючи спеціальну норму частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено строк для звернення зі скаргою, а також те, що скаржник дізнався про наявність правонаступника лише 07.12.2023, а до суду зі скаргою звернувся 14.12.2023 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скаржник пропустив строк для звернення зі скаргою на дії державного виконавця з поважних причин.

Між тим, судом першої інстанції помилково питання про поновлення строку не вирішено, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_7 строк на звернення зі скаргою.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає зміні шляхом доповнення її резолютивної частини абзацем про поновлення ОСОБА_7 строку на звернення до суду зі скаргою.

Посилання ОСОБА_5 на те, що не доведено належними доказами факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 ; на даний час нотаріусом не вирішувалося питання про прийняття такої заяви; висновок про прийняття спадщини ним після смерті ОСОБА_2 є хибним; існують і інші судові рішення Харківського апеляційного суду в яких встановлено, що правонаступником після смерті ОСОБА_2 є Харківська міська рада, колегія суддів відхиляє, оскільки питання про закінчення виконавчого провадження було вирішено приватним виконавцем до спливу строку для прийняття спадщини, питання про заміну сторони виконавчого провадження приватний виконавець не ініціював.

Крім того, постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року замінено вибулого (померлого) боржника ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_5 у цивільній справі №638/5172/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми (рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 року), в межах вартості спадкового майна, отриманого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_2 .

Твердження ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 не доведено факту подання до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви з кредиторськими вимогами до спадкоємців боржника, тому ОСОБА_6 вже не є стягувачем або кредитором ні по відношенню до ОСОБА_2 , ні по відношенню до будь-яких спадкоємців, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема листом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори № 1567/01-16 від 17.05.2021 (а.с.104 том 3).

Щодо вимоги ОСОБА_1 про відновлення закінченого виконавчого провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Також, статтями 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено здійснення заходів щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа та проведення виконавчих дій.

Водночас, суд при розгляді скарг на дії (рішення) приватного виконавця під час виконання судового рішення не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, тому вимоги про відновлення закінченого виконавчого провадження задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати в частині задоволення вимоги про відновлення закінченого виконавчого провадження та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги, а також змінити ухвалу, доповнивши її резолютивну частину абзацом про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року змінити, доповнивши її резолютивну частину абзацем наступного змісту.

Поновити ОСОБА_7 строк на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року в частині відновлення закінченого виконавчого провадження № 60792042 скасувати та у задоволенні цієї вимоги відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина