Номер провадження: 22-ц/813/3063/25
Справа № 495/4437/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю представника позивача адвоката Севастьянова О.С., представника відповідача адвоката Царенка О.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Царенко Олександр Олександрович, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Збільшивши свої позовні вимоги остаточно просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 1 332 902, 28 грн та 696, 26 дол. США, яка складається із: основної суми боргу за договором позики 730 675 грн та 600 доларів США по курсу НБУ станом на дату проголошення рішення; 3% річних від простроченої суми становить 117 228, 30 грн та 96, 26 доларів США по курсу НБУ станом на дату проголошення рішення; інфляційні нарахування на основну суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України 484 998, 98 грн; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 13 420 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 29 вересня 2017 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 безвідсоткову позику у сумі 730 675,00 грн, що було еквівалентно 27 500 доларів США, а останній зобов`язався повернути їх до 28 лютого 2018 року.

У встановлений день ОСОБА_1 позичені кошти не повернув та в той же день, 28.02.2018 сторонами було укладено додаткову угоду, за умовами якої сторони вирішили продовжити термін дії основного договору до 01.05.2018 включно та збільшити суму позики на 600 доларів США, однак ОСОБА_1 умови договору не виконав до 01.05.2018 та станом на день звернення ОСОБА_2 з позовом до суду, борг не повернув.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд в задоволені позову відмовити у зв`язку із відсутністю факту спірних правовідносин, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує укладеним з ним та відповідачем, як позичальником, у простій письмовій формі наступного договору позики та розписки до нього: Договору позики (безвідсоткового) від 29.09.2017, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано ОСОБА_1 безвідсоткову позику у сумі 730 675 грн, що еквівалентно 27 500 доларів США, яку позичальник зобов`язався повернути в строк до 28.02.2018; додаткової угоди від 28.02.2018 до Договору позики (безвідсоткового) від 29.09.2017 про продовження терміну дії основного договору до 01 травня 2018 року включно та збільшення суми позики на 600 доларів США; розписки від 29.09.2017 про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 730 675 грн, що еквівалентно 27 500 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути до 28.02.2018.

Проте, відповідач зазначені боргові документи не складав та не підписував, грошові кошти у борг від позивача не одержував, про існування цього договору позики та розписки до нього, нібито складених за його участю, дізнався лише після здійснення приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є. О. виконавчих дій в рамках виконавчих проваджень ВП №64440195 та ВП №64448387 з примусового виконання виконавчого листа №495/4437/20, виданого 20.01.2021 Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми сплаченого судового збору у розмірі 8 780,80 грн, а також про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми основного боргу - 730 675,00 грн та 600 доларів США, що еквівалентно на 23.06.2020 - 15 996 грн, 3% річних від простроченої сумі 46 864,96 грн та 38,51 доларів США, що еквівалентно на 23.06.2020 - 1 026,68 грн, суму інфляційних витрат - 83 484,75 грн, а всього 861 054, 74 грн, 638,51 доларів США, що еквівалентно на 23 червня 2020 року - 17 022,68 грн.

Оскільки відповідач не підписував спірний договір позики, додаткові угоди та розписки до нього, так само як і не приймалися у позику грошові кошти, нарахування та стягнення процентів за користування грошовими коштами, суми 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними та протизаконними.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (т. 1 а.с. 191-193).

15 серпня 2023 року до суду надійшов висновок експерта №23-1766 від 26 липня 2023 року (т. 2 а.с. 45-51).

25 вересня 2023 року судом першої інстанції було призначено повторну судово - почеркознавчу експертизу, яку не проведено через несплату відповідачем цієї експертизи (т. 2 а.с. 103-107).

08 жовтня 2024 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 1 132 892, 75 грн, що еквівалентно станом на день розгляду справи 27 500 доларів США; за додатковою угодою від 28 лютого 2018 року у розмірі 600 доларів США, що еквівалентно на час розгляду справи 24 717, 66 грн; 3% річних від простроченої суми за період з 02 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 129 708, 47 грн; за додатковою угодою за період з 02 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 2 830,0074 грн, а всього: 1 290 148, 89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 420 грн.

В іншій частині у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Царенко Олександр Олександрович, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 26 листопада 2025 року об 14 год 00 хв з`явились представник позивача адвокат Севастьянов О.С., представник відповідача Царенко О.О..

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики від 29.09.2017 та боргова розписка, містять усі необхідні умови, а саме: імена сторін зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника та має справжню правову природу укладеного договору позики, оскільки сама по собі та в сукупності з іншими дослідженими у справі доказами підтверджують не лише факт укладення договору позики, а й отримання боржником від кредитора грошових коштів.

У поданій апеляційній скарзі скаржником наголошується на неповноті експертного дослідження, яке було проведено в суді першої інстанції та невідповідності висновку експерта дійсним обставинам справи. Виходячи з викладеного вважає, що суд першої інстанції не повинен був брати до уваги та враховувати під час ухвалення рішення, висновок експерта. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не сприяв відповідачу та його представнику в реалізації ними прав щодо надання доказів в обґрунтування своїх заперечень так як відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає вірними висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 29 вересня 2017 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 730 675 грн, що становило 27 500 доларів США (п. 1.1 Договору позики) з терміном повернення до 28 лютого 2018 року (п. 2.1 Договору). (т. 1, а.с. 6-7)

Про фактичне отримання від ОСОБА_2 позичених коштів у розмірі 730 675 грн, ОСОБА_1 власноручно склав розписку, оригінал якої зберігається у позивача.

Відсотки за користування позикою сторонами не обумовлювались та договором позики не передбачені.

У відповідності до п. 5.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і являється дійсним до моменту його остаточного виконання, однак в будь-якому випадку до 28.02.2018.

Згідно п. 5.2. Договору умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складенням відповідного документу додаткової угоди.

28 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №1 до Договору, згідно якої позивач та відповідач домовилися, що Сторони вирішили подовжити термін дії основного договору до 01.05.2018 включно та збільшити суму позики на 600 доларів США.

Таким чином, позивач виконав перед відповідачем договірні зобов`язання та надав відповідачу позику, проте відповідач не повернув позивачу кошти у встановлений строк - 01.05.2018, тому з 02.05.2018 договірні зобов`язання вважаються порушені відповідачем.

23 червня 2020 року позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про повернення суми боргу, однак відповідач вказаної вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що ним не підписувався із позивачем зазначений договір позики, додаткові угоди та розписки до нього, так само як і не приймалися у позику грошові кошти.

За твердженням відповідача, він з ОСОБА_2 був знайомий з 2016 року, раніше вони мали спільні бізнес інтереси, припинили контактувати на початку 2018 року, коли ним були повністю повернуті грошові кошти, що позичалися у ОСОБА_2 для забезпечення спільних бізнес проектів, та між ними припинилися ділові відносини, дійсно ним в жовтні 2017 року у ОСОБА_2 позичалися для забезпечення підприємницької діяльності грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, які були йому повністю повернуті наприкінці 2017 року на початку 2018 року. Істотні умови щодо суми позики, її повернення були узгоджені між ними усно, без складання жодних розписок та укладення у письмовій формі договорів позики. Грошові кошти ним позичались лише одного разу. На протязі півроку позика була повністю повернута, більше грошові кошти у ОСОБА_2 ним не позичалися.

На виконання ухвали суду першої інстанції від 01 березня 2023 року наданий висновок експерта №23-1766 судово почеркознавчої експертизи, відповідно до якого: рукописний текст розписки від 29.09.2017 про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 730 675 грн, що еквівалентно 27 500 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути в строк до 28.02.2018, виконаний ОСОБА_1 .

Підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 29.09.2017, розміщений нижче тексту розписки, між рукописними записами «29 вересня 2017р.» та « ОСОБА_1 », виконаний самим ОСОБА_1 .

Рукописний текст розписки від 29.09.2017 про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 730 675 грн, що еквівалентно 27 500 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути в строк до 28.02.2018 та рукописний текст клопотання (заяви) про ознайомлення з матеріалами справи за вх. №4951/21-вх від 09.03.2021, виконані однією особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 29.09.2017, розміщений нижче тексту розписки, між рукописними записами «29 вересня 2017р.» та « ОСОБА_1 ». та підписи від імені ОСОБА_1 у клопотанні (заяві про ознайомлення з матеріалами справи за вх. №4951/21-вх від 09.03.2021, розміщені нижче рукописного тексту клопотання (заяви) між рукописними записами «09 березня 2021р.» та « ОСОБА_1 », а також у нижній частині аркушу, нижче рукописного запису «ознайомився 09 березня 2023», виконані однією особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 у договорі позики (безвідсотковому) від 29.09.2017, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано ОСОБА_1 безвідсоткову позику у сумі 730 675 грн, що еквівалентно 27 500 доларів США, зі строком повернення - до 28.02.2018, розміщений у графі «Підпис», виконаний самим ОСОБА_1 ..

Вирішити питання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Додатковій угоді від 28.02.2018 до Договору позики (безвідсоткового) від 29.09.2017 про продовження терміну дії основного договору до 01 травня 2018 року включно та збільшення суми позики на 600 доларів США, розміщений у графі «Позичальник», самим ОСОБА_1 , чи іншою особою?», не виявилося можливим з причин, наведених у п. 4 дослідницької частини цього висновку (т. 2, а.с. 45-50).

Згідно ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №761/42030/21).

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17).

Положеннями ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У ч. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання "наявність боргового документа у боржника" варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на "знаходження" в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у ч. 3 ст. 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) ч. 3 ст. 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у ст. 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду від 19.12.2018 в справі №544/174/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі №464/3790/16-ц зазначено, що "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності такого доказу як висновок експерта в даній справі, суд апеляційної інстанції відхиляє та наголошує на наступному.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. с. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Згідно роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

В ухвалі Білгород-Дністроського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2023 року, зазначено, що 10.01.2023 до суду надійшло клопотання судового експерта Кішко Дмитра про надання додаткових матеріалів у якому останній просив надати:

- вільні та умовно-вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_1 , достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою та максимально наближені за часом виконання до досліджуваного документу (до вересня 2018 року) на 10-15 документах.

У разі наявності у ОСОБА_1 декількох варіантів підпису необхідно надати всі варіанти для проведення порівняльного дослідження та якщо у суду відсутні інші зразки його підписів, просить повідомити про це письмово;

- вказати у яких документах матеріалів справи знаходяться досліджувані документи, а також зразки почерку та підписів ОСОБА_1 (з зазначенням назви документа та аркушів справи), які необхідно використовувати при проведенні дослідження, оскільки, у відповідності до п. 2.3. Інструкції про призначення та Проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у чинній редакції), експерту забороняється: «...самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно»;

01 березня 2023 року в судовому засіданні представник відповідача адвокат Царенко О.О. пояснив, що у відповідача відсутні вільні та умовно-вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_1 , достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою та максимально наближені за часом виконання до досліджуваного документу (до вересня 2018 року) на 10-15 документах, та в матеріалах справи є всі документи, наявні у відповідача.

Стосовно другого питання експерта суд першої інстанції зазначив, що при проведенні дослідження необхідно використовувати зразки почерку та підписів ОСОБА_1 , які знаходяться в наступних документах на наступних аркушах справи:

- заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи на (а.с. 89);

- договір позики від 29.09.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на (а.с. 249-250);

- розписка ОСОБА_1 від 29.09.2017 на (а.с. 251);

- додаткова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28.02.2018 на (а.с. 252);

- накладні, виконані ОСОБА_1 від 10.12.2018 на (а.с. 253-254);

- товарно-транспортні накладні, виконані ОСОБА_1 від 30.02.2018, від 03.03.2018, від 07.12.2017 на (а.с. 255-257);

- експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 на (а.с. 258-269).»

В зв`язку з чим судом постановлено: «Призначити по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, судову почеркознавчу експертизу

Також судом першої інстанції було визначено, що при проведенні дослідження використовувати зразки почерку та підписів ОСОБА_1 , які знаходяться в наступних документах на наступних аркушах справи:

- заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи на (а.с. 89);

- договір позики від 29.09.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на (а.с. 249-250);

- розписка ОСОБА_1 від 29.09.2017 на (а.с. 251);

- додаткова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28.02.2018 на (а.с. 252);

- накладні, виконані ОСОБА_1 від 10.12.2018 на (а.с. 253-254);

- товарно-транспортні накладні, виконані ОСОБА_1 від 30.02.2018, від 03.03.2018, від 07.12.2017 на (а.с. 255-257);

- експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 на (а.с. 258-269).

Дослідивши поставлені судом першої інстанції в ухвалі про призначення експертизи завдання перед експертом та наданий за результатом проведення дослідення експертний висновок, апеляційний суд вважає, що з висновку експерта №23-1766 вбачається, що експерт діяв у повній відповідності з вимогами ухвали суду про призначення експертизи від 01 березня 2023 року, висновок є повним та зрозумілим, на всі поставлені питання в ухвалі суду надано обґрунтовані відповіді.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за клопотанням представника відповідача судом першої інстанції був запрошений в судове засідання експерт Римаревський І.Г., який надав всі пояснення щодо виниклих питань відповідача та зазначив, що була технічна помилка в додатках в ілюстраційній таблиці, яка жодним чином не впливає на правильність висновку, в дослідницькій частині висновку все зазначено, висновок є повним та зрозумілим, на всі поставлені в ухвалі суду питання надано обґрунтовані відповіді.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено некомпетентність експерта, або того, що він вийшов за межі своїх повноважень, надав неповну відповідь на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, також не було встановлено необґрунтованість експертного висновку та його не узгодженість з іншими матеріалами справи, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не сприяв відповідачу та його представнику в реалізації ними прав щодо надання суду доказів в обґрунтування своїх заперечень так як було відмовлено в призначенні повторної експертизи, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 2023 року представник відповідача адвокат Бутка В.В. подав до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE, №38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Положеннями ст. 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №201/15019/14-ц).

Процесуальним законом передбачено дві підстави для призначення судом повторної експертизи, а саме: у випадку, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.12.2022 у справі №686/15304/14).

Судом встановлено, що 25 вересня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області клопотання адвоката Царенка Олександра Олександровича, який діє в інтересах відповідача про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Призначено по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, повторну судову почеркознавчу експертизу.

31 жовтня 2023 року судом першої інстанції було отримало лист Науково-дослідного інституту судових експертиз про направлення клопотання та рахунку (т. 2, а.с. 109).

В судовому засіданні в суді першої інстанції 04 грудня 2023 року було уточнено у представників позивача та відповідача чи ознайомлені сторони із клопотанням експерта. На питання суду представник відповідача адвокат Царенко О.О. відповів, що з клопотанням ознайомлений (т. 2, а.с. 116).

31 січня 2024 року Науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено до суду першої інстанції лист щодо залишення ухвали суду про призначення експертизи без виконання у зв`язку із відсутністю оплати (т. 2, а.с. 123).

Виходячи із викладеного, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що судом першої інстанції було в достатньому обсязі надано відповідачу можливість підтвердити свої доводи щодо наявності або відсутності підпису ОСОБА_1 на договорі та розписці, так як було задоволено клопотання про призначення повторної експертизи, а відповідачем, в свою чергу, було проігноровано вимогу щодо оплати ініційованого ним експертного дослідження.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність відмови у задоволенні позову, тому судова колегія вважає за необхідне залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та обґрунтовано виходив з того, що наявні законні підстави для задоволення позову.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у апеляційного суду немає.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Царенко Олександр Олександрович, - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 11 грудня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда