ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернишової Оксани Юріївни про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

В провадження суду 20.11.2025 надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ротфельд Олена Олександрівна, про визнання права власності на майно, в якому представник позивача адвокат Чернишова О.Ю. просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку літ «А» з надвірними будівлями та спорудами , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_4 , за договором купівлі-продажу від 18.06.2012, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б., за реєстровим №1-1636, та право власності на 1/2 частину земельної ділянки цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель земля житлової та громадської забудови, кад№ :00:001:0014 площею 0,1437 га, яка оформлена на ім`я ОСОБА_4 , за договором купівлі-продажу від 18.06.2012 року , посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б., за реєстровим №1-1639.

15.12.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по вказаній цивільній справі. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 по справі 636/10005/25 заявлені наступні позовні вимоги : 1 визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку літ «А» з надвірними будівлями та спорудами , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_4 , за договором купівлі-продажу від 18.06.2012, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б., за реєстровим №1-1636, та право власності на 1/2 частину земельної ділянки цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель земля житлової та громадської забудови, кад№ :00:001:0014 площею 0,1437 га, яка оформлена на ім`я ОСОБА_4 , за договором купівлі-продажу від 18.06.2012 року , посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б., за реєстровим №1-1639. Позовні вимоги аргументувалися наступними обставинами: ОСОБА_1 з 08.04.2006 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб було розірвано на підставі Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу по справі №644/5575/15ц від 22.07.2015. В 2012 році під час шлюбу подружжям на спільні кошти було придбано - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий № :00:001:0014 площею 0,1437 га. Проте ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Приватним нотаріусом Харківського МНО Ротфельд О.О. відкрито спадкову справу № 90/2025. З заявою про прийняття спадщини після батька звернулася спільна донька ОСОБА_2 та неповнолітній син ОСОБА_2 . Також спадкоємицею майна ОСОБА_4 є його друга дружина.

Подання даної заяви обумовлено тим, що відповідачкою по справі ОСОБА_3 (другою дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_4 ) не визнається право позивачки на 1/2 вказаного майна, та за правовстановлюючими документами єдиним власником є померлий ОСОБА_4 . На даний час доступу ні у позивачки, ні у її сина спадкоємця по справі доступу до оспорюваного майна не мається, ключі змінені, 6 місячний строк на прийняття спадщини завершується 30.12.2025 року. В даному випадку, на сьогоднішній день існує реальна імовірність того, що у випадку переоформлення спадку на спадкоємців за законом відповідачка 2 скористається тим, що вона стане власницею та здійснить відчудження даного майна третім особам, для цього у неї не буде жодних перепон, а також те, що в даному житловому будинку знаходиться також рухоме майно, і в разі незастосування судом заходів, спрямованих на заборону відчуження майна, може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, за для уникнення відповідальності, відповідачка може здійснити відчуження успадкованого нерухомого майна, тому існує необхідність у забезпеченні позову.

У зв`язку з викладеним просить до винесення рішення по справі № 636/10005/25 та набрання ним чинності за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності вжити заходи забезпечення позову у спосіб накладення арешту на: житловий будинок літ «А» з надвірними будівлями та спорудами , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_4 ; земельної ділянки - цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель земля житлової та громадської забудови, кадастровий № :00:001:0014 площею 0,1437 га, яка оформлена на ім`я ОСОБА_4 ; заборони Приватному нотаріусу Харківського МНО Ротфельд О.О. вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , в частині житлового будинку літ «А» з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_4 , земельної ділянки - цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель земля житлової та громадської забудови, кадастровий № :00:001:0014 площею 0,1437 га, яка оформлена на ім`я ОСОБА_4 .

Вивчивши заявлене клопотання та матеріали позовної заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Зазначено, що такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23, на яку, зокрема, посилався й представник позивача в апеляційній скарзі, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. постанову Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

Суд зазначає, що предметом позову є визнання права власності, тому накладення арешту на спірне майно спадкодавця є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу в можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.

З урахуванням прямого зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом позову, існування обґрунтованого припущення про можливість відчуження відповідачем свого майна, оскільки таке його право наразі нічим не обмежено, що матиме наслідком ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тому колегія суддів вбачає обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та володіння майном, оскільки майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а лише обмежує його у розпорядженні ним на певний період.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При цьому, у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з вимогами про скасування заходів забезпечення позову відповідно до статті 158 ЦПК України. Також, статтею 159 ЦПК України передбачено право на звернення з позовом про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

За обставин цієї справи суд вважає, що наявні підстави для накладення арешту на спірне нерухоме майно, проправо власності на яке заявлені позовні вимоги, оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч.7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Беручи до уваги предмет спору, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимоги про забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами, а обраний позивачем спосіб забезпечення позову дозволить певною мірою усунути загрозу неможливості або утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернишової Оксани Юріївни про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на:

- житловий будинок літ «А» з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), оформлений на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б., за реєстровим №1-1636;

- земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель земля житлової та громадської забудови, кадастровий номер :00:001:0014, площею 0,1437 га (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), яка оформлена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б., за реєстровим №1-1639.

Заборонити Приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Ротфельд Олені Олександрівні вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині житлового будинку літ «А» з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель земля житлової та громадської забудови, кадастровий № :00:001:0014, площею 0,1437 га.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Cуддя: О.О. Золотоверха