Справа № 541/3812/25
Номер провадження 2/541/1864/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив:

29 вересня 2025 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позову зазначив, що 17 листопада 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 102646062, за яким на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000,00 грн.

26 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу № 02Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 за договором № 102646062 від 17 листопада 2020 року.

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №02Т від 26 січня 2021 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 32800 грн 00 коп., з яких: 8000 грн 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту; 24800 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 0 грн - сума заборгованості за комісійними винагородами; 0 грн заборгованість за пенею.

На підставі наведеного позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102646062 в сумі 32800 грн 00 коп., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

09.10.2025 року від адвоката Стахурлова І.І. надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких останній просив врахувати пропущений позивачем строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимоги або врахувати ст.14 п.15 Закону України про соціальний та правовий захист військовослужбовців» і стягнути на користь позивача з відповідача лише борг по тіло кредиту в сумі 8000,00 грн (а.с.20-21).

12.11.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просив задовольнити позовні вимоги позивача з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.27-34).

Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 6 зворот, 34).

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Стахурлов І.І. в своїх письмових поясненнях просив розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність його довірителя (а.с.20 зворот).

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне .

Зі змісту кредитного договору № 102646062 від 17 листопада 2020 року, який було укладено між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , вбачається, що банк надав позичальнику кредит в сумі 8000,00 грн строком на 05 днів з 17 листопада 2020 року до 22 листопада 2020 року. Комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 800.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (п.1.5.1, 1.5.2, 1.6).

Платіжне доручення від 17 листопада 2020 року № 24530342 свідчить, що ОСОБА_1 отримано від банку 8000,00 грн.

26 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу № 02Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 102646062.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 102646062 станом на 26 січня 2021 року, сума заборгованості позичальника перед банком становить 32800 грн 00 коп, з яких: 8000 грн 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту; 24800 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 0 грн - сума заборгованості за комісійними винагородами, сума заборгованості за пенею -0 грн.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

У відповідності до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.».

Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» кредитні кошти, які зобов`язався повертати в строки та розмірах, визначених в кредитному договорі від 17 листопада 2020 року, але свій обов`язок належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість перед банком, який право грошової вимоги за кредитним договором № 102646062 передав ТОВ «Діджи Фінанс», уклавши з останнім договір факторингу від 26 січня 2021 року № 02Т.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Щодо правової позиції сторони відповідача, викладеної поясненнях на позовну заяву, суд дійшов наступних висновків.

В ході розгляду справи судом досліджувався Договір про споживчий кредит №102760545 від 09.05.2021 року, яким встановлено строки дії цього Договору, сума якої передається Позичальнику та інші умови Договору, які узгоджені Сторонами.

Як убачається з п.2.2.3 Договору, якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору Позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості до Договору про споживчий кредит №102646062 від 17.11.2020 року, проценти за користування кредитними коштами у період з 18.11.2020 по 22.11.2020 нараховано відповідно до п.1.5.2 Договору (в межах 5-ти денного строку), а проценти у період з 23.11.2020 по 21.01.2021 року нараховані відповідно до пп.п.1.6,2.2.3 договору.

Тобто нарахування зазначеного у позові розміру процентів у сумі 24800,00 відповідає умовам Договору про споживчий кредит №102646062 від 17.11.2020 року, які узгоджені сторонами у тому числі і відповідачем ОСОБА_1 .

Щодо пропуску строків позовної давності суд враховує наступне.

Як вбачається зі змісту кредитного договору № 102646062 від 17.11.2020 року сторони погодили, що кредитодавець надає клієнту гроші в розмірі 8000,00 грн. 00 коп. та погодили стандартну процентну ставку за користування кредитом в розмірі 2,00% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку кредиту, який становить 5 днів.

В той же час за умовами укладеного кредитного договору сторони погодили умови, за якими передбачили можливість нарахування процентів за користування кредитів поза межами строку надання кредиту, який становить 60 днів (п. 2.2.3 кредитного договору).

Відповідач заперечує позовні вимоги також з підстав того, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення з позовом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 р., який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» був доповнений пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 17 листопада 2020 року, відповідачем борг не сплачувався, а тому враховуючи запровадження карантину та воєнного стану, наслідки спливу строку позовної давності не застосовуються.

Щодо тверждень строни відповідача про застосування ст.14. п.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» суд зазначає наступне.

Як вбачається відповідач не оспорює фактичні обставини справи, а саме те, що він отримав кредит від ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 8000,00 грн. Водночас заперечує щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до визначення, наданого у ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період -період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абз. 15 ст. 1).

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року і триває дотепер.

Згідно з Довідкою № 4425/90 від 17.09.2025 року солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині з 27 серпня 2025 року по теперішній час (а.с.23).

На момент укладення кредитного договору 17 листопада 2020 року та впродовж періоду нарахування процентів за цим кредитом з 18.11.2020 по 22.11.2020, та з 23.11.2020 по 21.01.2021 відповідач ще не був військовослужбовцем та не проходив службу в умовах дії особливого періоду, отже на нього не поширюються вказані гарантії. Таким чином, нарахування позивачем процентів за користування кредитом у сумі 24800,00 грн є обґрунтованими та не суперечить вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (у редакції, що діяв на момент укладення спірного кредитного договору).

Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів обставини, які вказують, що відповідачу були надані кредитні кошти. Такі кошти він використовував, і у нього утворилась заборгованість.

Отже, позивачем доведено факт отримання відповідачем кредиту, а оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №102646062 від 17.11.2020р. в розмірі 32800,00 грн.

Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки позовні вимоги задоволено.

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.1ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом укладено договір про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025 року, додаткову угоду № 18 до договору про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025 року суду також надано акт про надання правничої допомоги. Відповідно до договору та акту про надання правової допомоги, сторонами узгоджені тарифи за послуги адвоката; що становлять 5000 грн..

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, адреса: вул. Симна Петлюри,21/1, м.Бровари Київська область, ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ») заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2020 року № 102646062 в розмірі 32800 (тридцять дів тисячі вісімсот) гривень 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, адреса: вул. Симона Петлюри,21/1, м.Бровари Київська область, ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ») судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., а всього стягнути 7 422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. М. Дністрян