Справа № 147/2209/25
Провадження № 2/147/834/25
УХВАЛА

16 грудня 2025 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Мудрак А.М., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

26 листопада 2025 року представником позивача адвокатом Шаповал О.В. через систему «Електронний суд» подано до суду позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно: доходи відповідача у вигляді заробітної плати, а саме грошові кошти у розмірі 1738419,10 данських крон, що дорівнює за курсом НБУ сумі 6953676.4 грн. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за ? частки вартості спільного майна у розмірі - ? частини заробітку (доходу відповідача) за 55 місяців спільного проживання сторін у шлюбі, в сумі 3476838,20 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2025 у справі №147/2209/25 (провадження 2/147/834/25) визначено головуючого суддю Мудрак А.М.

На виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України було надіслано запит щодо реєстрації місця проживання відповідача. Відповідно до отриманої інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача наданої Тростянецькою селищною радою 15.12.2025 за вх.№9153/25 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі приходжу до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ст. 186 ЦПК України до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовом, вважаю, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Позивачем ОСОБА_1 у позові ставляться позовні вимоги про поділ майна подружжя, а саме визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно: доходи відповідача у вигляді заробітної плати, та стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частки вартості спільного майна.

До позову додано підтвердження направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу ОСОБА_2 .

Із матеріалів позову встановлено, що сторони є громадянами України, які на теперішній час постійно проживають в Данії.

Оскільки сторони є громадянами України, однак постійно проживають в Данії, процесуальні питання пов`язані з вирішенням даного спору регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 вказаного Закону).

У пункті другому частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

08 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Зі змісту даного клопотання встановлено, що 06.05.2024 вона, ОСОБА_2 , уже звернулась до компетентного суду Данії із заявою про розірвання шлюбу, встановлення сепарації, поділ майна та доходів подружжя. Тобто спір про поділ майна перебуває у виключній юрисдикції суду Королівства Данії. Наразі справа не закрита та перебуває на стадії розгляду. Її предмет є ідентичним предмету позову в Україні.

В якості доказів надано суду нотаріально засвідчений переклад протоколів судових засідань у справі про поділ майна подружжя, яка перебуває на розгляді в суді Королівства Данії та має унікальний номер SKS41-212/2024.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 604/614/17 (провадження № 61-36999св18) вказано, що: «у міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону). У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави».

Таким чином, у справі №147/2209/25 та справі № SKS41-212/2024 наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Причому, справа № SKS41-212/2024 перебуває в провадженні компетентного суду Королівства Данії з 2024 року, а позов ОСОБА_1 до Тростянецького районного суду Вінницької області подано лише 26 листопада 2025 року (справа №147/2209/25), тобто розпочата раніше, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, що також переплітається з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.10.2020 у справі №523/4522/18.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.13, 186, 261, 263, 353, 354 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя на підставі п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя А.М.Мудрак