КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк», «А-Банк») звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2019 у розмірі 18956 грн. 33 коп. станом на 17.08.2021;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 27.07.2019 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачці було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов договору, проте відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором.

З огляду на таке, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 1-3).

Рішенням Голосіївського районного суду Київської області від 31.07.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором від 27.07.2019 в розмірі 18 956 грн. 33 коп. та 2270 грн. 00 коп. судового збору (т. 1 а.с. 209-212).

В апеляційній скарзі, відповідачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції у належний спосіб не повідомляв апелянта про розгляд справи та не надсилав судових рішень у встановленому порядку. Разом з цим, вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 190 ЦПК України, оскільки не надіслав на адресу відповідачки ухвалу суду від 15.10.2024.

Посилається на те, що суд не витребував кредитного договору, на підставі якого були заявлені позовні вимоги, а сам договір в матеріалах справи відсутній. При цьому вказує, що судом першої інстанції, за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, не було постановлено ніякої ухвали.

Аргументує апеляційну скаргу тим, що рішення було ухвалене судом з порушенням норм процесуального права та за відсутності в матеріалах справи доказів на обґрунтування позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції повинен був відмовити у розгляді позову з причини відсутності легітимності представника позивача, оскільки довіреність, видана на ім`я ОСОБА_2 втратила чинність 15.03.2024 (т. 2 а.с. 1-4).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 27.07.2019 відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами (а.с. 6 зв., 7-13), складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Зобов`язується виконувати вимоги умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку https://a-bank.com.ua, що підтверджується підписом у заяві.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір між сторонами був укладений у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку та при укладенні кредитного договору відповідачкою був підписаний паспорт споживчого кредитування за програмою « Кредитна картка «Зелена», розділом 4 якого сторони дійшли згоди щодо базової процентної ставки за користування кредитними коштами, однак отримавши кредит банку, використавши кредитні кошти на власні потреби, відповідачка умови договору в частині повернення кредитних коштів не виконала, що призвело до прострочення тіла кредиту, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору № б/н від 27.07.2019 (далі - Договір) та положень ст.ст. 256, 527, 530, 1054 ЦК України, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконує у повному обсязі та станом на 17.08.2021 має перед банком заборгованість у розмірі 18 956 грн. 33 коп.

При цьому, на підтвердження погодження умов Договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» додано до матеріалів справи копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку за лімітами та довідку за картами.

Так, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2019 відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, погодившись, що ця заява разом із умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

При цьому, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку містить власноручний підпис відповідачки, що свідчить про укладення між нею та банком договору про надання банківських послуг на запропонованих банком умовах.

Разом з цим, на підтвердження видачі відповідачці кредиту, позивачем було надано до суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 в «Акцент-Банк».

Так, виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

З огляду на це, виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором (див. подібний висновок, викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2021 у справі № 712/4821/16-ц).

З урахуванням викладеного та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази на обґрунтування позовних вимог на час ухвалення рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про задоволення позову АТ «Акцент Банк» про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.07.2019.

При цьому, ОСОБА_1 на надала до суду доказів на спростування укладення між нею та банком договору про надання банківських послуг, отримання нею кредиту, а також доказів на спростування наданих банком розрахунків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення за відсутності в матеріалах справи доказів на обґрунтування позовних вимог колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи містяться належні, достатні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що суд не витребував кредитного договору, на підставі якого були заявлені позовні вимоги, а сам договір в матеріалах справи відсутній, колегія суддів також до уваги не бере, з огляду на те, що в матеріалах справи міститься анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, яка разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір.

Поряд з наведеним, щодо долучених до апеляційної скарги довідок про відсутність заборгованості, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 брала участь під час розгляду справи судом першої інстанції та не заявляла до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявних в матеріалах справи доказів на обґрунтування позовних вимог, а долучаючи зазначені докази до апеляційної скарги, апелянт не довела неможливості їх подання до суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх прийняття та надання їм відповідної правової оцінки.

Також, безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції, за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, не було постановлено ніякої ухвали, оскільки за результати розгляду такого клопотання судом було постановлено ухвалу, без винесення окремого процесуального документу, із занесенням до протоколу судового засідання, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 259 ЦПК України.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із доводами заяв по суті справи та поясненнями, наданими відповідачкою до суду першої інстанції, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова