Провадження №2/512/527/25
"15" грудня 2025 р. с-ще Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря Тімановського А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Савранського районного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 у якій просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2421, розірвати.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2015 сторони по справі зареєстрували шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що з листопада 2024 року, відносини між сторонами почали поступово ускладнюватись, і причиною цього стали різноманітні сімейно-побутові суперечки, що не влаштовували когось із сторін, протилежні погляди на ті чи інші випадки сімейного життя. Спочатку між сторонами виникали різні сімейно-побутові непорозуміння, що тягли за собою всілякі дріб?язкові негаразди, однак з часом такі конфлікти ставали все частіше. Позивач та відповідач розуміли, що почали віддалятися і що ще гірше навіть з?явилася злість, образи і приниження.

Малолітня дитина проживає з позивачкою, спору стосовно місця проживання дитини на даний час не має.

Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі сторони дійшли згоди про нотаріальне посвідчення договору про такий поділ.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 13.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 15.12.2025 (а.с.24-25).

15.12.2025 в судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи про, що свідчить телефонограма (а.с.26).

Відповідач ОСОБА_2 15.12.2025 у судове засідання не з`явився, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи про, що свідчить розписка про вручення поштового відправлення (а.с.27).

Відтак, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, шлюб між сторонами зареєстровано 18.09.2015 року, що засвідчується копією Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.09.2015 (а.с.6).

Від даного шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.10.2016 року (а.с.7).

Як зазначено позивачкою в позовній заяві та не спростовано відповідачем, з листопада 2024 року, відносини між позивачем та відповідачем почали поступово ускладнюватись, і причиною цього стали різноманітні сімейно-побутові суперечки, що не влаштовували ні позивача ні відповідача, протилежні погляди на ті чи інші випадки сімейного життя. Спочатку між позивачем та відповіачем виникали різні сімейно-побутові непорозуміння, що тягли за собою всілякі дріб?язкові негаразди, однак з часом такі конфлікти ставали все частіше. Позивач та відповідач зрозуміли, що почали віддалятися і з?явилася злість, образи і приниження. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки та інтересам відповідача, тому позивачка вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Малолітня дитина проживає з позивачкою, спору стосовно місця проживання дитини на даний час не має.

Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі сторони дійшли згоди про нотаріальне посвідчення договору про такий поділ.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За приписами частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У пункті 126 рішення у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

За таких обставин, суд, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є виваженою та свідомою, відповідає її дійсній волі, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімейні стосунки подружжя є формальними, поновити шлюбно-сімейні стосунки сторони наміру не мають, у зв`язку з чим подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та порушувало принцип добровільності шлюбу, визначений статтею 24 Сімейного кодексу України, що має істотне значення, а отже перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає.

Крім того, суд наголошує, що він не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин. Вільність та рівність цих стосунків, а також можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому вважає необхідним позов задовольнити, а шлюб розірвати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що при подачі позову, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок (а.с. 1).

Отже, з відповідача на користь позивачки потрібно стягнути судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп., сплачений останньою за вимогою про розірвання шлюбу.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 18.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2421, розірвати.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу в сумі 1211 (одної тисячі двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Копію цього рішення після набрання ним законної сили надіслати Балтському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

Суддя О.Ю. Брюховецький