Провадження № 22-ц/812/2301 /25 Головуючий суду першої інстанції Темнікова А.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/448/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Шурмі Є.М.,

представника боржників Зотікова С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Темнікової А.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» (далі ТОВ «ФК «Маніту») звернулась до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що рішенням від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк) заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2013 року № 002/08/2013/251 у розмірі 27 944 грн 52 коп., та витрати по сплаті судового збору по 1 240.50 грн з кожного.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23 не відкривалось.

Між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Маніту», укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами фізичних осіб.

В порядку та на умовах, визначених Договором, за результатами протоколу проведення електронних торгів Банк відступає (передає) шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває (приймає) у обсязі та на умовах, визначених цим Договором Права вимоги за фінансовими кредитами, включаючи права вимоги у вигляді грошових коштів, без ПДВ, та Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти за відступлені йому Права вимоги в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно Додатку № 1 до Договору, Банк, серед іншого, відступив Новому кредитору, а Новий кредитор набув Права вимоги Банку за кредитним договором від 23 серпня 2013 року № 002/08/2013/251, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 (порядковий номер 803 у Додатку №1 до Договору).

Банк відступив новому кредитору, також, право вимоги за договором поруки від 23 серпня 2013 року № 002/08/2013/251-П, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Маніту» просило суд замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23, а саме: стягувача АТ АБ «Укргазбанк», його правонаступником ТОВ «ФК «Маніту».

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Маніту» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що виконавче провадження з примусового виконання рішення від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23 не відкривалось.

Вимог про заміну сторони у виконавчому листі ТОВ «ФК «Маніту» не заявлено.

Оскільки виконавче провадження з примусового виконання рішення від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23 не відкривалось - заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Не погодившись з ухвалою суду ТОВ «ФК «Маніту» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 не є релевантним даній справі. У вказаній постанові йдеться мова про визначення правильного способу захисту права кредитора (стягувача) у даних конкретних правовідносинах процесуальної заміни сторони боржника у зв`язку із його смертю.

Більш того у тій же постанові Велика Палата Верховного Суду підтвердила можливість заміни сторони стягувача до відкриття виконавчого провадження.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 зроблено наступний висновок: «Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом.».

Оскільки, рішення від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23 набрало законної сили 15 травня 2025 року, то з цієї дати розпочинається стадія виконавчого провадження, незалежно від того, чи пред`явлено стягувачем виконавчий документ для примусового виконання.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві боржник зазначав, що згідно частин 1, 2 статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина 5татті 442 ЦПК України). Водночас, ТОВ «ФК «Маніту» не заявлено вимог про заміну стягувача у виконавчому листі (що не є тотожним вимозі про заміну сторони у виконавчому провадженні).

Судом першої інстанції були правильно застосовані висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Що до посилання апелянта на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 у вказаній справі Велика Палата не аналізувала питання можливості/неможливості заміни стягувача саме у виконавчому провадженні (а не у виконавчому документі) до відкриття виконавчого провадження, а предметом аналізу і формування висновку було інше питання.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2025 року у справі № 487/448/23 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2013 року № 002/08/2013/251 у розмірі 27 944 грн 52 коп., з яких: сума збільшення заборгованості з застосуванням індексу інфляції 16 886 грн 43 коп.; три відсотки річних 11 058 грн 09 коп. Крім того, було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору по 1 240.50 грн з кожного.

03 червня 2025 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами фізичних осіб ПАТ АБ «Укргазбанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., реєстр. № 807.

Згідно Додатку № 1 до Договору, Банк, серед іншого, відступив Новому кредитору, а Новий кредитор набув Права вимоги Банку за кредитним договором від 23 серпня 2013 року № 002/08/2013/251, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 (порядковий номер 803 у Додатку № 1 до Договору).

Виконавче провадження з примусового виконання рішення від 14 квітня 2025 року Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/448/23 не відкривалось.

У контексті доводів апеляційної скарги, підстав апеляційного оскарження та висновків суду першої інстанції апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах .

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частин 1, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тож, оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, то якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, яку правильно застосував суд першої інстанції вирішуючи заяву ТОВ «ФК «Маніту».

Водночас варто звернути увагу і на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною 1 статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Матеріали справи, яка переглядається, свідчать про те, що у своїй заяві ТОВ "ФК «Маніту» просило суд замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2025 року у справі № 467/448/23, а саме, стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк», на правонаступника ТОВ «ФК «Маніту».

Посилалося, зокрема на те, що за результатами електронних торгів за договором купівлі продажу (відступлення) прав вимоги ТОВ «ФК «Маніту» набуло прав кредитора за вимогами за кредитним договором № 002/08/2013/251 від 23 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 та договором поруки від 23 серпня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 .

Як встановлено у цій справі 07 липня 2025 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Нестрижена С.Б. отримала чотири примірники виконавчих листів для звернення їх до виконання (т. 2 а.с. 61). Між тим, на час звернення ТОВ «ФК «Маніту» виконавчі провадження за цими виконавчими листами не відкривались.

За такого, суд першої інстанції правильно відмовив заявнику у задоволенні вимог його заяви, оскільки з урахуванням встановлених обставин справи заявнику відповідно до положення частини 5 статті 442 ЦПК України слід було ставити питання про заміну стягувача у виконавчих листах до відкриття виконавчого провадження.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо врахування тих обставин, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог заяви ТОВ «ФК «Маніту».

З огляду на викладене оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, наведені заявником підстави апеляційного оскарження, не знайшли свого підтвердження.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зотіков С.Є. заявив про стягнення з ТОВ «ФК «Маніту» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн за участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22 квітня 2024 року серія ВЕ № 1081605; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 03 січня 2020 року серія МК № 799; копію додаткової угоди від 01 грудня 2025 року № 3 до договору про надання професійної правничої допомоги № 22/4-24 від 22 квітня 2024 року

Відповідно до пункту 2 вищезазначеної додаткової угоди гонорар адвоката за надання правничої допомоги згідно Додаткової угоди визначається в фіксованому розмірі 3 000 грн, що не залежить від фактичного часу, витраченого Адвокатом на надання правничої допомоги, та від результату розгляду апеляційної скарги ТОВ «ФК «Маніту».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В питанні критеріїв оцінки розміру таких витрат слід врахувати висновки Великої Палати у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

ТОВ «ФК`Маніту» не надало суду будь яких клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши відсутність клопотання ТОВ «ФК «Маніту» про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявлений ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник Зотіков С.Є., розмір витрат на професійну правничу допомогу 3 000 грн є співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2025 року, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року.