печерський районний суд міста києва
пр. № 2-9294/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Рури Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання переказів коштів неналежними,

УСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив суд визнати перекази коштів з 29 червня 2024 року 23:56 год по 30 червня 2024 року 05:05 год. за рахунком № НОМЕР_1 на загальну суму 78 731, 70 грн неправомірними та неналежними; стягнути з відповідача на його користь тіло кредиту 78 731, 70 грн, нараховані за кредитом відсотки 34 170, 97 грн, судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач вказав, що у період з 29 червня 2024 року 23:56 год по 30 червня 2024 року 05:05 год з його кредитної картки № НОМЕР_5 було знято грошові кошти на загальну суму 78 731, 70 грн невідомими особами, проте позивач стверджує, що у вказаний період платіжні операції по картці він не проводив, а зняття коштів з рахунку стало можливим у результаті втрати мобільного телефону з фінансовим номером. 30 червня 2024 року позивач звернувся до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив про заволодінням невідомими особами доступом до карткового рахунку на втраченому мобільному телефоні, на підставі якої Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у КП № 0002018 від 01 липня 2024 року, у зв`язку із чим його було визнано потерпілим. Разом з цим, вказує, що у період з 01 серпня 2024 року по 01 вересня 2025 року позивачу були нараховані відсотки на загальну суму 34 170, 97 грн.

У зв`язку із вищенаведеним звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав. Вказував, що позивач був ознайомлений і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк», тобто він був обізнаний про свій обов`язок негайно повідомляти емітента інформацію, що стала відома про втрату фінансового номеру. Проте, зняття грошових коштів, яке позивач вважає незаконним і здійсненими невстановленими особами, проводилося з 29 червня 2024 року по 30 червня 2024 року, в той час як позивач повідомив відповідача про втрату фінансового номеру тільки 02 липня 2024 року. Таким чином, на думку сторони відповідача, позивачем не надано доказів порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

11 вересня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 17 вересня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23 жовтня 2025 року представником відповідача за допомогою системи Електронний суд подано відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Рура Н.В. у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

07 липня 2022 року ОСОБА_1 , шляхом заповнення та подання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» отримав у користування кредитну картку № НОМЕР_2 , на якій був встановлений кредитний ліміт у розмірі 80 000, 00 грн, що не заперечується жодною із сторін.

Позивач вказує, що 29 червня 2024 року у нього було викрадено мобільний телефон.

В період з 29 червня 2024 року 23:56 год по 30 червня 2024 року 05:05 год з кредитної картки № НОМЕР_2 позивача відбулось зняття коштів на загальну суму 78 731, 70 грн.

30 червня 2024 року позивач звернувся до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що полягає у заволодінні невідомими особами 29 червня 2024 року доступом до вищевказаного рахунку на втраченому мобільному телефоні.

У період з 01 серпня 2024 року по 01 вересня 2025 року позивачу були нараховані відсотки на загальну суму 34 170, 97 грн.

Листом АТ КБ «Приватбанк» від 28 липня 2025 року за №20.1.0.0.0/7 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність здійснити погашення заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Відповідно до відомостей про транзакції, наданих АТ КБ «Приватбанк», платіжні операції, які оспорює позивач по карті № НОМЕР_5 були виконані у період з 29 червня 2024 року по 30 червня 2024 року через термінали I02604Z2 та CP980064 з коректним введенням номеру картки, терміну дії, CVV2-коду.

Відповідно до даних, встановлених під час аналізу АТ КБ «Приватбанк» щодо входу до Приват24 позивача встановлено, що входи до акаунту 29 чеврня 2024 року та 30 червня 2024 року здійснювалися з типових для входу до Приват24 пристроїв: 23151216 +48 46.211.76.58 2024-06-29 23:52:15 Phone M2010J19SY|Redmi Android, 12 null, null MOBILE 241137bf3781fa3d 0, 0 null, null false Kyivstar 23151216 +48 46.211.82.233 2024-06-30 00:49:06 Phone M2010J19SY|Redmi Android, 12 null, null MOBILE 241137bf3781fa3d 0, 0 null, null false Kyivstar.

Разом з цим, координати входу до Приват24 2024-06-24 22:39:33 та 2024-06-30 15:59:48 співпадають із адресою проживання позивача.

Позивач зареєстрований в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає його фінансовому мобільному номеру телефона НОМЕР_3 .

Змін фінансового номеру телефону напередодні чи у період проведення оспорюваних фінансових операцій встановлено не було.

29 червня 2024 року об 23:52:12 змінено пароль входу до Приват24 з використанням даних картки НОМЕР_4 .

02 липня 2024 року ОСОБА_1 повідомив АТ КБ «Приватбанк» про втрату фінансового номеру.

Так, відповідно до п. 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до підпункту 41 пункту 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» терміни вживаються в такому значенні негайно - найкоротший можливий строк, але не пізніше наступного операційного дня, визначений внутрішніми документами надавача платіжних послуг та передбачений договором з користувачем платіжних послуг, у який мають виконуватися (відбуватися) відповідні дії з моменту настання підстави для їх виконання.

Відповідно до п. 4 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України "Про платіжні послуги" до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до ст. 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.

Встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про виявлення несанкціонованої платіжної операції за допомогою платіжної картки, або при підозрі доступу третіх осіб рахунку та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення визначення часу звернення клієнта до Банку з відповідною заявою, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до постанови від 18 січня 2023 року Верховного Суду України у справі № 686/17744/21, який вказав: «У контексті розглядуваної справи тягар доказування факту повідомлення банку про викрадення мобільного телефону та втрату фінансового номеру покладається на позивача, який стверджує про вчинення таких дій».

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на позивача.

Подібним правовідносинам надано оцінку Верховним Судом по справі № 585/1320/16-ц від 06 березня 2018 року, де зазначено, що «Крім того, до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк».

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту негайного звернення до банку, що свідчить про невиконання даного обов`язку, а відтак відповідно до п. 4 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» виключає покладення на банк відповідальності за спірні транзакції.

Крім того, відповідно до ст.ст. 1066, 1068 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ч. 1 статті 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до п. 54 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Відповідно до п. 21 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатор - це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач.

Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом, зокрема: «… 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи" (стаття 41 Закону України «Про платіжні послуги»).

Платіжний інструмент визначається законодавцем як персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції (аб.63 ч.1 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

Платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою (аб.65 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»).

Відповідно до п. 11 Положення №164, «електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом».

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. (ч.8 статті 38 ЗУ «Про платіжні послуги»).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки (аб.56 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»).

Платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг (аб. 23 ч. 3 Положення №164).

Ініціювання платіжної операції є завершеним з моменту прийняття платіжної інструкції до виконання надавачем платіжних послуг платника.

Як вбачається, у період з 29 червня 2024 року по 30 червня 2024 року отримавши розпорядження позивача у виді електронної платіжної інструкції на проведення платіжних операцій, ініційованих за допомогою платіжної картки, банк не мав жодних підстав для відмови в проведенні переказу.

Відповідно до ч.2 та ч.3 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Відповідно до ч. 3 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги», платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.

Відповідно до п. 146 VІІ Розділу Положення № 164 затверджено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тобто, виходячи з норми Постанови №164, єдиною умовою покладення на Банк відповідальності за вчинені транзакції є - виконання Банком операцій без автентифікації платіжного інструменту і його держателя.

Відповідно до ч. 4 аб. 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19 травня 2020 року за № 65 визначено, що фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації.

Саме фінансовий телефон клієнта є одним з головних засобів автентифікації клієнта, за допомогою якого Банк як надавач платіжних послуг встановлює та підтверджує особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг.

В період з 29 червня 2024 року по 30 червня 2024 року електронна ідентифікація платіжного засобу і користувача здійснена в Приват24 з належною автентифікацією платіжного інструменту і його держателя, а в такому разі у відповідності до правил п. 146 VІІ Розділу Положення № 164 відповідальність за такі операції покладено на власника рахунку, тобто позивача.

На час здійснення оскаржуваних транзакцій у Банка були відсутні будь-які заяви з боку позивача щодо втрати ним фінансового телефону та необхідність його блокування при викраденні. Без надходження повідомлення про втрату фінансового номеру, Банк буде правомірно вважати, що саме клієнт здійснює платіжну операцію, а не інша/третя особа.

Таким чином, на підставі наведеного, позивач не забезпечив надійного зберігання власного мобільного телефону з фінансовим номером, не захистив телефон паролем або біометричними даними (відбиток пальця, скасування обличчя тощо), негайно не повідомив банк про його втрату, чим сприяв використанню інформації збереженої на телефоні третіми особами, що дало змогу ініціювати платіжні операції, тобто своєю бездіяльністю дав змогу третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі «Приват24».

Розпорядження на списання грошових коштів з рахунку позивача було вчинено з використанням його фінансового телефону шляхом недбалості позивача зі збереження такого телефону, що мало наслідком отримання сторонніми особами доступу до Приват24 та списання коштів з його рахунків.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що грошові кошти були зняті не ним, а невстановленими особами, відповідача повідомлено про втрату банківської картки з порушеннями вимог Закону України «Про платіжні послуги», відтак позов до АТ «КБ «Приватбанк» безпідставний.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-16 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання переказів коштів неналежними, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова