ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 621/2160/25

провадження № 22-ц/818/4369/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Міністерство національної єдності України, військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу судді Зміївського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року в складі судді Вельможна І.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство національної єдності України, військова частина НОМЕР_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1 з 2017 року по 27 вересня 2024 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.

На вказану ухвалу судді Ломжинська В.А. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її заяви про встановлення факту, що має юридичне значення від 29.04.2025 року та 08.07.2025 року містять різні вимоги - в першій заяві (від 29.04.2025) вона просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а в заяві, яка подана 08.07.2025 року просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю; різних заінтересованих осіб в першій заяві (від 29.04.2025) вона залучила в якості заінтересованої особи Міністерство Оборони України, а в другій заяві (від 08.07.2025) залучено в якості заінтересованих осіб військову частину НОМЕР_1 та Міністерство національної єдності України (як правонаступник Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України); різні цілі в першій заяві (від 29.04.2025) вона зазначила, що встановлення факту, що має юридичне значення потрібно їй для реалізації права на призначення пенсії та отримання пільг, як особі, що проживала з безвісно відстутнім однією сім`єю, в другій заяві (від 08.07.2025) просить встановити факт проживання однією сім`єю для реалізації свого права на офіційне представлення свого сімейного партнера в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах , органах та установах , в тому числі щодо продовження його пошуку та отримання грошового забезпечення, яке належить ОСОБА_3 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, який пропав без вісті.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, справа № 621/1292/25, у зв`язку з чим на підставі пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України в даній справі необхідно відмовити у відкритті.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у липні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство національної єдності України, військова частина НОМЕР_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1 з 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, про те, що 29.04.2025 року вона звернулась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Міністерство оборони України (справа № 621/1292/25) та вказала, що 05.07.2025 року подала заяву про відмову від зазначеної заяви.

Разом з даною заявою ОСОБА_1 надала свою заяву від 05.07.2025 у справі № 621/1292/25 про відмову від заяви про встановлення факту та закриття провадження у справі.

Також встановлено, що 29.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно з лютого 2016 року проживала разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 02 травня 2025 року відкрито провадження у справі № 621/1292/25.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі № 621/2160/25.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 серпня 2025 року у справі № 621/1292/25 прийнято відмову представника позивача ОСОБА_2 від заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Міністерство оборони України; закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Міністерство оборони України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1

статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, і є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень.

Здійснюючи тлумачення вказаної норми права, Верховний Суд у постанові

від 16 листопада 2022 року у справі № 357/278/22 (провадження № 61-7444св22) зазначив, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Відтак, подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. Необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 3 серпня 2023 року

у справі № 910/13049/22, від 10 серпня 2022 року у справі № 712/9540/21 (провадження № 61-2473св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 357/278/22 (провадження № 61-7444св22).

Відмовляючи у відкритті провадження у вказаній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції, виходив із того, що в провадженні судді Зміївського районного суду Харківської області Овдієнка В.В. є справа № 621/1292/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має значення, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно з лютого 2016 року проживала разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 провадження по якій відкрито ухвалою від 02 травня 2025 року.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки у даній справі заявлено вимогу про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом з ОСОБА_3 , що є аналогічним вимогам заявленій ОСОБА_1 у справі № 621/1292/25, а також заявницею повністю повторюється правове обґрунтування заяви, тобто предмети заяв у справах № 621/1292/25 та № 621/2160/25 є тотожними, заявлені з тих самих підстав.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, матеріали справи не містять ані копії заяви у справі № 621/1292/25, ані інших документів, з яких можливо встановити суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин; об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет заяви, підстави заяви, зміст заявлених вимог, коло обставин та фактів, якими заявниця обґрунтовує свої вимоги у вказаній справі, що унеможливлює встановити, чи повністю заяви у такій справі та справі, яка переглядається, збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Суд першої інстанції не досліджував заяву у справі № 621/1292/25, на предмет її тотожності із заявою у цій справі.

Зі змісту судових рішень, які наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі № 621/1292/25, зокрема ухвали про відкриття провадження від 02 травня 2025 року, ухвали про витребування інформації від 03 червня 2025 року, ухвали про прийняття відмови від заяви та закриття провадження у справі від 05 серпня 2025 року, також не можливо встановити таку тотожність.

Відтак, суд першої інстанції фактично не здійснив порівняльний аналіз підстав і обставин, якими заявниця обґрунтовує свої вимоги у справі, що розглядається та у справі № 621/1292/25, не з`ясував ознаки тотожності між заявленими вимогами у цих справах, незважаючи на те, що їх з`ясування є передумовою для відмови у відкритті провадження у справі з підстав, встановлених пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 757/23473/22-ц (провадження № 61-5641св24).

Так, право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

В розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення звертала увагу суду першої інстанції на те, що 29.04.2025 року вона звернулась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Міністерство оборони України (справа № 621/1292/25) та вказала, що 05.07.2025 року подала заяву про відмову від зазначеної заяви. Разом з даною заявою ОСОБА_1 надала свою заяву від 05.07.2025 у справі № 621/1292/25 про відмову від заяви про встановлення факту та закриття провадження у справі. Між тим, судом першої інстанції вказане не взято до уваги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відмову у відкриття провадження у справі з підстав, визначених пунктом 3 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу судді - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, тому підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу судді Зміївського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина