Провадження № 2/679/1007/2025
Справа № 679/980/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року

місто Нетішин Хмельницької області

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник Усенко Михайло Ігорович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.

17.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 100815741, за яким він має заборгованість у загальному розмірі 28900 грн, що складається з наступного: 1) 8500 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 20400 грн заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлено позивачу на підставі договору факторингу № 71-МЛ/Т від 13.05.2021.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про споживчий кредит № 100815741 від 17.01.2021 у загальному розмірі 28900 грн.

З огляду на викладені обставини ТОВ «Кредит-Капітал» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 28900 грн та понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн та зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

16.07.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із цим суддею було задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ «Ощадбанк» наступної інформації: 1) чи належить банківська картка з прихованим номером 516780*91 ОСОБА_1 ? 2) чи була успішною транзакція, здійснена 17.01.2021 на банківську картку № НОМЕР_1 у розмірі 15000 грн із призначенням платежу «Кошти згідно договору 100815741»? 3) чи були зараховані грошові кошти за вказаною транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_2 *91? 4) чи проводилась верифікація особи власника банківської картки № НОМЕР_1 ? (а.с. 87-88).

27.08.2025 судом було ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100815741 від 17.01.2021 у розмірі 28900 грн та судові витрати в розмірі 10422,40 грн (а.с. 107-110).

26.09.2025 представником відповідача адвокатом Бойком Валерієм Федоровичем було подано заяву про скасування заочного рішення (а.с. 121-123).

16.10.2025 судом було скасовано заочне рішення у справі від 27.08.2025, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 186-187).

31.10.2025 представником відповідача адвокатом Бойком В.Ф. було подано відзив на позов, в якому останній зазначає, що орієнтовна загальна вартість кредиту за договором № 100815741 для відповідача, що складалася із суми кредиту та витрат за кредитом, складала 19500 грн. Відповідачем було погашено суму кредиту в розмірі 20000 грн. Оскільки відповідач погасив кредит не 16.02.2021, а 28.02.2021, він сплатив ТОВ «Мілоан» на 500 грн більше.

23.11.2021 відповідач отримав із Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) постанову про відкриття виконавчого провадження № 67450698 від 10.11.2021 про примусове виконання виконавчого напису № 12837, виданого 29.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 35183,94 грн.

Про вчинення цього виконавчого напису відповідачу не було відомо, оскільки ні від приватного нотаріуса, ні від стягувача він не отримував жодних повідомлень чи вимог (претензійних листів) із привод заборгованості та розрахунку суму заборгованості. При цьому відповідач не отримував жодних кредитних коштів від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» і йому було незрозуміло, на яких підставах і ким обраховано і безспірно підтверджено відповідна сума боргу.

24.01.2022 Нетішинським міським судом Хмельницької області було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_2 про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На час укладення договору між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13.05.2021 відповідач повернув кредит і відсотки за користування кредитом за договором № 100815741.

Крім того, належними доказами заборгованості відповідача у справі є виписки з рахунку позичальника, проте такі докази позивачем не надано, у той час як серед доданих до позову доказів відсутні первинні документи, що підтверджують отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії. Так, надані позивачем графік платежів і паспорт споживчого кредиту є документами, що створені самим позивачем.

З урахуванням викладених обставин представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 616,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн (а.с. 196-201).

11.11.2025 представником позивача ОСОБА_3 було подано до суду письмові пояснення (які з своєю суттю є відповіддю на відзив), в яких вказує, що станом на дату звернення позивача до суду розмір непогашеного кредиту відповідача складав 28900 грн. Детальний розрахунок заборгованості, який є додатком до позову, містить усі необхідні відомості для того, щоб вважати його таким, що підтверджує суму боргу за відповідним кредитним договором, адже містить відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору.

Відповідний кредитний договір передбачав його пролонгацію як на пільгових, так і на стандартних умовах. У той же час матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань із повернення коштів за тілом кредиту у повному обсязі у строк, визначений договором. Разом із цим внесення ОСОБА_2 платежу можна вважати дією щодо визнання боргу та погодження з умовами кредитного договору.

Нарахування відсотків було здійснено у відповідності до умов підписаного сторонами кредитного договору. Відповідач свідомо уклав договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання, оцінити всі ризики у зв`язку з його прийняттям. У свою чергу, кредитодавцем було виконано всі умови договору, в тому числі щодо нарахування відсотків (а.с. 207-212).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі (шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором) було укладено договір про споживчий кредит № 100815741, відповідно до якого відповідач отримав у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 кредит у розмірі 15000 грн строком на 30 днів (зі строком повернення 16.02.2021). Проценти за користування кредитом складають 4500 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 12-27, 28-29, 30-37, 38, 39-40, 41, 42, 99, 100, 101, 102, 103).

Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення за договором № 100815741, за ОСОБА_1 утворилася заборгованість за цим договором у загальному розмірі 28900 грн, що складається з наступного: 1) 8500 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 20400 грн заборгованість за відсотками (а.с. 2-9, 43-45).

13.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Водночас із витягу з Реєстру боржників від 27.01.2022 до вказаного договору відступлення прав вимоги вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 100815741 від 25.09.2021 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 28900 грн, що складається з наступного: 1) 8500 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 20400 грн заборгованість за відсотками (а.с. 46-54, 55, 56).

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказів спростування презумпції дійсності укладеного відповідачем договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності договору, однак таким правом не скористався.

Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Таким чином, дослідивши матеріали справи та наявні у матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 100815741 від 17.01.2021 у загальному розмірі 28900 грн.

Щодо посилань представника відповідача на погашення відповідачем заборгованості за кредитом 28.02.2021 суд зазначає таке.

Дійсно, 28.02.2021 позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «Мілоан» грошові кошти в розмірі 20000 грн у рахунок погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 100815741, що підтверджується відомостями ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за відповідним договором, а також наданою стороною відповідача квитанцією (а.с. 131).

Як вбачається з графіка платежів за договором, відповідач мав сплатити 16.02.2021 суму в розмірі 19500 грн, що складається з наступного: 1) 15000 грн кредит; 2) 4500 грн відсотки.

Проте, як вже було встановлено судом, така сума була сплачена ОСОБА_1 не 16.02.2021, а 28.02.2021, тобто після закінчення строку дії договору та продовження користування ним кредитними коштами.

Згідно з п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит № 100815741 від 17.01.2021 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.

У п. 1.6 договору вказано, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

При цьому у п. 2.3.1.1 договору вказано, що Правила надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан» є невід?ємною частиною цього договору.

Як зазначається у п. 6.7 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», у разі недостатності суми здійсненого платежу для сплати заборгованості у повному обсязі, сплачені позичальником кошти спрямовуються на погашення заборгованості у такій послідовності: 1) нараховані прострочені проценти, комісії; 2) прострочена заборгованість за кредитом; 3) нараховані проценти; 4) нарахована комісія за надання кредиту; 5) заборгованість за кредитом; 6) нарахована неустойка, проценти за прострочення виконання грошового зобов?язання.

Станом на дату сплати відповідачем грошових коштів за договором, тобто 28.02.2021, його заборгованість (з урахуванням пролонгації договору, що відбулася внаслідок продовження користування ним кредитними коштами) за договором складала: 1) 15000 грн прострочене тіло кредиту; 2) 13500 грн прострочені відсотки (4500 грн (15000 х 1% х 30 днів) + 9000 грн (15000 грн х 5% х 12 днів).

Отже, з урахуванням положень п. 6.7 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», первісним кредитором 28.02.2021 було правомірно зараховано 13500 грн у рахунок погашення прострочених відсотків за кредитом та 6500 грн у рахунок погашення тіла кредиту, після чого до 17.04.2021 (в межах 60-денного строку з огляду на положення п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору) ТОВ «Мілоан» продовжило нарахування відповідачу відсотків на заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8500 грн, що склали 20400 грн (8500 грн х 5% х 48 днів).

Таким чином, є помилковим твердження представника відповідача про те, що на момент укладення між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договору про відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13.05.2021 ОСОБА_1 було повернуто кредит та відсотки за користування кредитом за договором № 100815741 від 17.01.2021.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на ту обставину, що заборгованість відповідача не підтверджується належними доказами. Так, до позову додано платіжну інструкцію про переказ 17.01.2021 ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 15000 грн на рахунок відповідача, що також підтверджується витребуваними судом за клопотанням представника позивача в АТ «Ощадбанк» відомостями про належність ОСОБА_1 відповідної банківської картки та перерахування цих коштів (а.с. 57, 99, 101, 102, 103, 104). Більше того, сам представник відповідача у відзиві на позов не заперечує факту укладення такого договору ОСОБА_1 , отримання останнім кредитних коштів за цією угодою та підтверджує здійснення відповідачем переказу на рахунок ТОВ «Мілоан» для погашення кредиту.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.07.2025 позивач уклав із Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка Михайла Ігоровича договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 від 02.07.2025. Крім іншого, у п. 2.3 вказаного договору зазначається, що вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) кредитну справу складає 8000 грн без ПДВ (а.с. 63, 66).

Із наявних у матеріалах справи акту наданих послуг № 584 від 06.07.2025 та детального опису наданих послуг до вказаного акту вбачається, що позивачем за укладеним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану представником Усенком М.І., що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 8000 грн (а.с. 64, 65).

При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд не вбачає підстав стверджувати про неспівмірність таких витрат.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 14076 від 04.07.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 80).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що у загальному розмірі складають 10422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100815741 від 17.01.2021 у розмірі 28900 (двадцяти восьми тисяч дев`ятисот) гривень та судові витрати в розмірі 10422,40 грн (десяти тисяч чотирьохсот двадцяти двох гривень сорока копійок).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ідентифікаційний код 35234236; місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28).

Представник позивача: адвокат Усенко Михайло Ігорович (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ; адреса місця роботи: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Представник відповідача: адвокат Бойко Валерій Федорович (РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса місця роботи: Хмельницька область, Шепетівський район, м. Нетішин, просп. Незалежності, буд. 12-А, офіс 310).

Суддя І.Г. Безкровний