ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8414/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.,

при секретарі - Козін В.Є.,

з участю сторін: представника позивача - Лопатіна К.О.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідачів

В квітні 2025 року Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за надані комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідачі є власниками квартири та відповідно є споживачами послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, Позивачем наголошено, що на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до Відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води. Зазначає, що надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Оскільки Відповідачі від послуг, які надаються Позивачем у встановленому законодавством порядку не відмовлялись то з цих підстав, Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно заборгованість за спожиті комунальні послуги та штрафні санкції в розмірі 105 286,63 грн., за період до 01.05.2018 р.; з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021р.по 31.03.2025 р.

В подальшому Позивач на підставі зави про зменшення позовних вимог просив суд стягнути з Відповідачів, заборгованість за спожиті комунальні послуги та нараховані штрафні санкції за період до 01.05.2018 р.; з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021 р. по 31.03.2025 р. зменшивши їх до 89 625, 46 грн.

Надалі позивач в судовому засіданні заявив усне клопотання про зменшення позовних вимог в частині розміру заборгованості за спожиті комунальні послуги та нарахованих штрафних санкцій за період до 01.05.2018 р.; з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021 р. по 31.03.2025 р. до 43 169, 88 грн.

Відповідачі позов не визнали, у поданому відзиві наголосили на тому, що долучені Позивачем документи не містять жодного доказу наявності у них заборгованості за спожиті комунальні послуги до 2018 р., часу та підстав її виникнення, а також розрахунку заборгованості за даний період, з чого вона утворилась, її складових, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню з підстав недоведеності.

Просять суд застосувати строки позовної давності щодо вимог, які заявлені за період до 18.04.2022 р., оскільки Позивач знаючи про наявну заборгованість у Відповідачів звернувся до суду з позовом лише в квітні 2025 року, тобто з пропуском встановленого трирічного строку. При цьому, відповідачі наголошують на тому, що Позивачем не надано доказів того, що запровадження карантину на території України, призвело до зупинення роботи та діяльності підприємства, що унеможливило вчасне звернення з даним позовом до суду.

Також, Відповідачі наголошують на тому, що вони добровільно сплатили після звернення Позивачем до суду суму в розмірі 53443,17 грн., як заборгованість зі сплати комунальних послуг за період після 18.04.2022 р., що свідчить про відсутність у них боргових зобов`язань перед Позивачем.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 справу передано на розгляд судді Цимбал І.К.

20.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

05.09.2025 перейдено до розгляду цивільної справи з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання на 06.10.2025 року о 12.30 год.

06.10.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою Позивача та відповідача - ОСОБА_2

04.11.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку з необхідністю подачі Позивачем розрахунку заборгованості у зв`язку зі здійсненням Відповідачем часткової оплати.

01.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

09.12.2025 постановлено рішення.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила застосувати до вимог Позивача наслідки пропуску стоку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, свою позицію, яка є ідентичною позиції ОСОБА_1 , висловив у поданому до суду відзиві.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи

Судом встановлено, що Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

На підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та позивачем, останній прийняв право вимоги до відповідача з оплати заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 послуги з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води.

Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2, сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізовані опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 на підставі укладеного ним договору дарування з ОСОБА_1 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_2 , як власник нерухомого майна, є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

18.04.2025 р. Позивач звернувся до суду з позовом до якого долучено обґрунтовані розрахунки заборгованості за надані та спожиті Відповідачами комунальні послуги та штрафні санкції на загальну суму 105 286,63 грн., а саме: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 7192,45 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1071,68 грн., три проценти річних у розмірі 269,57 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 2654,81 грн. інфляційну складову боргу у розмірі 395,57 грн., три проценти річних у розмірі 99,50 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 20817,03 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3101,74 грн., три проценти річних у розмірі 775,08 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 11744,06 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1749,86 грн., три проценти річних у розмірі 440,16 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021р. послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28673,40 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3521,95 грн., три проценти річних у розмірі 861,84 грн., пеню у розмірі 1048,57 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 р. послуги з постачання гарячої водії у розмірі 15457,40 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2104,02 грн.,три проценти річних у розмірі 517,34 грн., пеню у розмірі 629,43 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1357,57 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн., заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 72,80 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 06.07.2025 р. сплачено на користь Позивача 10000 грн. за постачання теплової енергії.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 06.07.2025 р. сплачено на користь Позивача 760,10 грн. за абонентське обслуговування з постачання гарячої води.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 06.07.2025 р. сплачено на користь Позивача 1510,15 грн. за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 28.08.2025 р. сплачено на користь Позивача 3500 грн. за постачання теплової енергії.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 02.10.2025 р. сплачено на користь Позивача 10 000 грн. за постачання гарячої води.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 02.10.2025 р. сплачено на користь Позивача 15 000 грн. за постачання теплової енергії.

08.10.2025 р. Позивачем подано до суду клопотання про зменшення позовних вимог до 89 625, 46 грн. В заяві про зменшення позовних вимов наведено зміст позовних вимог, що підтримуються Позивачем, з яких вбачається, що Позивач просить суд стягнути з Відповідачів заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 7317,03 грн., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води період з 01.05.2018 р. по 31.10.2021р. у розмірі 11744,06 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 р. у розмірі 28673,40 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 р. у розмірі 15457,40 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опаленні розмірі 7 192,45 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гаряча водопостачання у розмірі 2654,81 грн., відповідно до зробленого перерахунку, інфляційну складову суми боргу 10477,57 грн., 3% річних у розмірі 2 963,49 грн., пеню у розмірі 3 145,25 грн.

До заяви додано роздруківку відомостей отриманих з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед Позивачем на 06.10.2025 р. становить суму в розмірі до 80 969,88 грн.

ОСОБА_2 на підставі квитанції від 03.11.2025 р. сплачено на користь Позивача 12 800 грн. за постачання теплової енергії.

Як вбачається зі змісту відзиву, який подано до суду за підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 плата за комунальні послуги була здійснена ОСОБА_2 за період, у якому Відповідачами визнається заборгованість, а саме за період з 18.04.2022 р. та по дату нарахування чим за цей період погашено заборгованість за комунальні послуги та штрафні санкції.

01.12.2025 р. Позивачем у судовому засіданні заявлено суду усне клопотання про зменшення позовних вимог до 43 169, 88 грн. На підтвердження зменшення боргу у Відповідачів, Позивачем надано суду роздруківку відомостей отриманих з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем на 01.12.2025 р. становить суму в розмірі 43 169, 88 грн. Сплачено всього 53 443,17 грн. Розрахунок здійснено за період з01.05.2018 р. по 31.03.2025 р.

Застосовані норми права

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженні Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01 листопада 2021 року здійснюється на підставі Постанови КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.

Тобто, з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго».

З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, КП ««Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦПК України власність зобов`язує.

За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести необґрунтованість заявлених вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Як встановлено судом, квартира за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю саме ОСОБА_2 на підставі укладеного ним договору дарування з ОСОБА_1 .

В ухвалі ВССУ від 20 листопада 2013 року у справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (стаття 156 ЖК України)

Отже, враховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України саме власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц).

За змістом статті 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Таким чином, судом встановлено, що виходячі зі змісту позовних вимог саме ОСОБА_2 як власник квартири має обов`язок щодо утримання майна, яке йому належить та є належним відповідачем у даній справі, а отже позовні вимоги відносно ОСОБА_1 не можуть бути задоволені судом.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Предметом регулювання Закону України прожитлово - комунальні послуги є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

У даній справі предметом позовних вимог, з урахуванням їх уточнення є стягнення з Відповідачів заборгованості за спожиті до01.05.2018 р., з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021 по 31.03.2025 комунальні послуги та нараховані штрафні санкції за вищевказані періоди.

Так, зі змісту первинної позовної заяви та доданих до позовної заяви документів вбачається, що Позивач просив суд стягнути на його користь заборгованість за комунальні послуги (послуги з централізованого опалення, з централізованого гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії, заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води, заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії) та штрафні санкції. При цьому, Позивач просив стягнути на його користь заборгованість зі сплати комунальних послуг та нараховані штрафні санкції по кожному виду комунальної послугиокремо за певний визначений ним період, про що зазначено як в мотивувальний так і в прохальній частині позову.

На підтвердження позовних вимог Позивачем до позову було додано як обґрунтований розрахунок заборгованості за комунальні послуги так і обґрунтований розрахунок штрафних санкцій.Доданий до позовної заяви розрахунок містив детальне відображення нарахування заборгованості та конкретний вид комунальної послуги, які були спожиті Відповідачами, розмір (обсяг) споживання, діючий тариф, здійснені Відповідачем оплати комунальних послуг, та ін.

В подальшому Позивачем подано до суду клопотання про зменшення позовних вимог до 89 625, 46 грн. Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог, Позивач просить суд стягнути з Відповідачів на його користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення,заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води, інфляційну складову суми боргу, 3% річних та пеню.

Зі змісту клопотання про зменшення позовних вимог вбачається, що Позивач просить суд стягнути заборгованість заспожиті послуги до 01.05.2018 р., з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р., з 01.11.2021 по 31.03.2025 р. При цьому, клопотання про зменшення позовних вимог, в прохальній частині, містить вимоги про стягнення певної суми заборгованості за споживання конкретного виду комунальних послуг за певний проміжок часу та нараховані штрафні санкції за відповідний період.

Суд акцентує увагу на тому, що у прохальній частині клопотання про зменшення позовних вимог Позивачем наголошено на тому, що відповідно до зробленого перерахунку, заборгованість інфляційної складової боргу становить -10 477 грн., 3 % річних - 2969,49 грн., пеня - 3145,25 грн. Однак, до заяви про зменшення позовних вимог не додано проведеного Позивачем перерахунку, що не дає суду можливості здійснити перевірку правильності здійснених Позивачем нарахувань штрафних санкцій.

Отже, Позивачем не додано до клопотання про зменшення позовних вимогрозрахунку, який би містив детальне відображення нарахування заборгованості за конкретний вид комунальної послуги, оплати здійснені Відповідачем, розмір (обсяг) споживання, діючий тариф та ін. При цьому, суд позбавлений можливості самостійно здійснити відповідні розрахунки, оскільки не володіє інформацією щодо порядку зарахування Позивачем оплат, які були здійснені Відповідачем та позбавлений можливості самостійно збирати докази в підтвердження змісту позовної заяви та клопотання про зменшення позовних вимог.

Суд критично відноситься до доданої до клопотання про зменшення позовних вимог роздруківки відомостей отриманих з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» станом на 06.10.2025 р. оскільки ця роздруківка не містить, а ні підпису а ні печатки Позивача, не завірена належним чином та містить відомості, що не відповідають змісту самої заяви про зменшення позовних вимог.

Так, з роздруківки відомостей отриманих з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем станом на 06.10.2025 р. нарахована в розмірі 80 969,88 грн., а натомість саме клопотання про зменшення позовних вимог містить відомості про наявну у Відповідачів заборгованість в розмірі 89 625, 46 грн.

Позивачем у судовому засіданні заявлено суду усне клопотання про зменшення позовних вимог до 43 169, 88 грн. за наслідком часткового погашення боргу Відповідачем. При цьому, Позивачем було наголошено на тому, що йому не потрібен додатковий час для приведення змісту позовної заяви у відповідність до зменшених позовних вимог та надання обґрунтованих розрахунків зменшених позовних вимог з врахуванням здійснених Відповідачем оплат. Позивач просив суд розглядати справу на підставі доводів, що містяться в позовній заяві та з врахуванням того, що загальна сума заборгованості Відповідачів становить 43 169, 88 грн. Позивачем наголошено, що види комунальних послуг за споживання яких наявна заборгованість не змінилися в порівнянні з тими, що наведені в клопотанні про зменшення позовних вимог, а лише зменшилась загальна сума заборгованості. При цьому, Позивач просив суд стягнути з Відповідачів заборгованість за визначені спожиті комунальні послуги та штрафні санкції за період до 01.05.2018 р. з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021 по 31.03.2025 р. Позивачем також надано суду додаткові пояснення в яких наголошено на тому, що він не зобов`язаний надавати суду нові розрахунки заборгованості після часткового погашення Відповідачем заборгованості.

Отже, суд приходить до висновку, що Позивач просить стягнути з Відповідачів на його користь заборгованість за спожиті Відповідачами послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії, послуги з постачання гарячої води, інфляційну складову суми боргу, 3% річних та пеню визначивши заборгованість по кожній окремій комунальній послузі за періоди до 01.05.2018 р., з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021 по 31.03.2025 р., що разом становить 43 169, 88 грн.

При цьому, в підтвердження позовних вимог на суму в розмірі 43 169, 88 грн.

Позивачем надано до суду роздруківку відомостей отриманих з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед Позивачем станом на 01.12.2025 р. складає 43 169, 88 грн. і нараховані саме за спожиті послуги з постачання теплової енергії, спожиті послуги з постачання гарячої води, гарячого водопостачання, інфляційної складової суми боргу, 3% річних та пені.

Разом з тим, суд критично відноситься довищевказаної роздруківки, оскільки ця роздруківка не містить, а ні підпису, а ні печатки Позивача, не завірена належним чином та містить відомості, що не відповідають змісту самої заяви про зменшення позовних вимог. Так, зміст роздруківки не містить відомостей про наявність у Відповідачів заборгованості з Централізованого опалення, попри доводи Позивача про це.

До того ж, відомості про заборгованість, які мітяться в роздруківці з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» стосуються періоду з 01.05.2018 р. по 31.03.2025 р., проте Позивач просить суд стягнути заборгованість в розмірі 43 169, 88 грн.частина якої виникла до 01.05.2018 р.

Суд вважає, що самі по собі додані до матеріалів справи роздруківки відомостей отриманих з програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» не можуть бути належними доказами наявності у Відповідачів заборгованості в певному розмірі за певний вид комунальних послуг за визначений період, оскільки в роздруківках наведено лише загальні суми заборгованості, а не обґрунтовані розрахунки такої заборгованості на підставі яких суд може прийти до висновків про наявність чи відсутність боргу.

З врахуванням вищевикладеного, суд наголошує на тому, що Позивачем не надано в підтвердження заявлених позовних вимог розрахунку, який би містив детальне відображення нарахування заборгованості за конкретний вид комунальної послуги в певний період, оплати здійснені Відповідачем, розмір (обсяг) споживання, діючий тариф тощо, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення з Відповідачів заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, за спожиті послуги з постачання теплової енергії; за спожиті послуги з постачання гарячої води, інфляційну складову суми боргу 3% річних та пеню за періоди до 01.05.2018 р., з 01.05.2018 р. по 31.10.2021 р. та з 01.11.2021 по 31.03.2025 р., що разом становить 43 169, 88 грн.

Крім того, Відповідачі заперечують наявність в них заборгованості за спожиті комунальні послуги за період після 18.04.2022 р., на підтвердження чого надають квитанції про сплату комунальних послуг.

При цьому, у відповідності до ст. 81 ЦПК, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи з метою визначення заборгованості по кожному виду комунальної послуги окремо за певні визначені періоди.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (стаття 79 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню.

Щодо застосування заявленого Відповідачами клопотання про застосування

строків позовної давності то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Однак, оскільки суд прийшов до висновку, що право КП «Київтеплоенерго» не є порушеним з підстав заявлених в позові то відповідно підстав для задоволення клопотання Відповідачів немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Позивач: Комунальне підприємство виконавчий орган Київради «Київтеплоенерго», Код , м. Київ, пл. Івана Франка, 5;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.12.2025.

Головуючий: І.К. Цимбал