Провадження №2/760/2835/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Невеселої Н.Р.,

представника позивача адвоката Гаврильця Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гаврилець Б.М. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проживала спільним побутом з ОСОБА_2 . Від спільного проживання мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З грудня 2021 року сторони разом не проживають. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та проживає з нею. Натомість відповідач після зміни місця проживання не спілкується з сином, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою від 25 жовтня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року вказану справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні, зобов`язано Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надати суду висновок щодо розв`язання спору між сторонами про позбавлення батьківських прав.

22 квітня 2025 року до суду надійшов висновок Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №104-2908 від 17 квітня 2025 року.

30 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Допитана в судовому засіданні 03 липня 2025 року свідок ОСОБА_4 , яка з 2006 року є сусідкою позивача, повідомила, що позивач з відповідачем проживали разом до кінця 2021 року. Спочатку сторони жили добре, у них часто бували діти відповідача від першого шлюбу. ОСОБА_2 працював на ринку, приносив продукти, але зловживав алкоголем. Перед війною він припинив проживати разом з ОСОБА_1 і з тих пір вона його не бачила. Своїми дітьми від першого шлюбу він опікувався, а ОСОБА_5 ні. Іграшки сину не приносив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі та не заперечували проти винесення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби та при винесенні рішення виходити з інтересів дитини.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Як встановлено судом із позовної заяви, сторони проживали однією сім`єю без шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 03 серпня 2024 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №4 від 24 травня 2025 року підставою запису відомостей про батька є спільна заява батьків про визнання батьківства від 19 вересня 2025 року.

Позивач стверджує, що з грудня 2021 року сторони припинили спільне проживання. Всі питання щодо виховання вона вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні та проживає з нею.

Натомість відповідач після зміни місця проживання не спілкується з сином, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Позивач, звернувшись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, зазначає, що відповідач не цікавиться життям сина, не відвідував її його у школі, не надавав жодної матеріальної допомоги, не забезпечував харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків.

Відповідач відзиву не подав.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України).

Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866 визначає, що органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені у статті 164 СК України.

Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як вбачається з доводів позивача, відповідач ОСОБА_2 з грудня 2021 року припинив проживати з нею та з того часу не спілкується з сином, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду.

Указані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою позивача. Так вона повідомила, що дійсно з кінця 2021 року відповідач припинив проживати у квартирі з ОСОБА_1 та з того часу не опікується сином.

Відповідно до відповіді гімназії біотехнологій №177 м. Києва №299 від 22 серпня 2024 року на адвокатський запит, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у гімназії біотехнологій №177 з червня 2021 року і на даний час вибув до ліцею №240 «Соціум» Оболонського району м. Києва. Хлопець забезпечений всім необхідним для всебічного розвитку і здоров`я. ОСОБА_6 розвинений відповідно до свого віку, справляється з завданнями у класі. Мати ОСОБА_1 завжди цікавилася життям дитини та класу, постійно відвідувала батьківські збори, які проходили у змішаному форматі. Батько ОСОБА_2 за період навчання хлопця у гімназії не відвідував батьківські збори, не приділяв достатньої уваги сину.

Відповідно до висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №104-2908 від 17 квітня 2025 року, встановлено, що хлопчик народився під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Зі слів матері дитини, з грудня 2021 року вони припинили спільне проживання. ОСОБА_5 проживає, разом з матір?ю, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного службою у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, від 12 вересня 2024 року, в даній квартирі створені належні умови для проживання дитини. ОСОБА_1 працює начальником відділення денного стаціонару медико-санітарної частини Медичного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій, характеризується позитивно, отримує стабільний дохід. За інформацією, наданою гімназією біотехнологій № 177 м. Києва, мати приділяє належну увагу вихованню сина. Батько, за період навчання хлопчика (до липня 2024 року), батьківські збори не відвідував, достатньої уваги життю сина не приділяв. Дане питання тричі виносилось на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (20 березня, 03 та 17 квітня 2025 року).

На засіданні Комісії від 17 квітня 2025 року була присутня мати дитини, яка повідомила, що з 2022 року батько жодної участі у житті сина не приймав, не зустрічався з ним, не телефонував, зі святами не вітав, матеріальної допомоги на його утримання не надавав. ОСОБА_1 підтвердила свій намір позбавити батька дитини батьківських прав. Враховуючи викладене, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує суду позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується з наявними у справі доказами. Викладені у ньому обставини відповідачем жодним чином не спростовані.

Усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач після припинення проживання однією сім`єю з позивачем проживає окремо від дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. На переконання суду, змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина, а тому наявні підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до Відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова