Провадження №2/752/7703/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем укладено кредитний договір №7879553, шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

27.02.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №27022025, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти.

Позивач набув право вимоги за кредитним договором №7879553 від 11.05.2024 до відповідача в сумі 34335 грн., з яких 10500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 5250 грн. -заборгованість за пенею, штрафами та 18585 грн. - заборгованість по відсоткам.

11.05.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено кредитний договір №7388545, на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути разом із процентами за користування ним.

11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язалося прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти.

Позивач набув право вимоги за кредитним договором №7388545 від 11.05.2024 до відповідача в сумі 16927,50 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 5550 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 6377,50 грн. - заборгованість за процентами на прострочену позику.

Кредитні договори укладено з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України.

Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

30.06.2025 постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

11.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №7879553, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.

Відповідно до пп. 1.3.,1.4., 1.5.1. вищезазначеного договору сума кредиту складає 10500 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,50% в день.

Відповідно до п. 2.1. договору від 11.05.2024 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 6.4. договору від 11.05.2024 у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 315 грн на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 105 грн., починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.

Відповідно до картки обліку (розрахунку заборгованості) ОСОБА_1 12.06.2024 здійснив часткову оплату процентів у розмірі 1732,50 грн.

27.02.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №27022025, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язалося прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 27.02.2025 №27022025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за основною сумою кредиту 10500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18585 грн. - заборгованість по відсоткам та 5250 грн. - заборгованість за пенею.

11.05.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №7388545, згідно з умовами якого ТОВ «Маніфою» надало позику у розмірі 5000 грн. строком на 60 днів, тобто до 10.07.2024 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 1,50000 % на день.

21.05.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до договору позики №7388545 від 11.05.2024, відповідно до умов якої строк користування позикою продовжено до 09.08.2024.

20.06.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до договору позики №7388545 від 11.05.2024, відповідно до умов якої строк користування позикою продовжено до 08.09.2024.

11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє зобов`язався прийняти права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, та передати за це кошти.

Позивач набув право вимоги за кредитним договором №7388545 від 11.05.2024 до відповідача в сумі 16927,50 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 5550 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 6377,50 грн. - заборгованість за процентами на прострочену позику.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Суд звертає увагу, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 не більше 1,5 %, а з 21.08.2024 не більше 1%.

Частиною 2 розділу 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що 11.05.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №7388545, згідно з умовами якого ТОВ «Маніфою» надало позику у розмірі 5000 грн. строком на 80 днів, тобто до 08.09.2024 перерахованих у безготівковій формі на банківську картку, з процентною ставкою 1,50000 % на день.

Враховуючи, що договір № 7388545 про надання кредиту укладено 11.05.2024, а тому з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суд дійшов висновку, що умови укладеного договору позики в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами, починаючи з 21.08.2024 до 08.09.2024 за ставкою 1,50 % суперечать діючому законодавству, тому згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.

Суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором у період з 21.08.2024 до 08.09.2024, виходячи з встановленої п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%.

Таким чином, за період з 11.05.2024 по 20.08.2024 відповідач повинен був сплатити проценти у розмірі 14440 грн. (5000 грн. * 1, 50% * 102 днів = 7650 грн.).

За період з 21.08.2024 по 08.09.2024 відповідач повинен був сплатити проценти у розмірі 5760 грн. (5000 грн. * 1% * 18 днів = 900 грн.).

Отже, загальний розмір процентів становить 8550 грн.

ТОВ «ЄАПБ», обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що набув право вимоги за кредитним договором №7388545 від 11.05.2024 до відповідача в сумі 16927,50 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 5550 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 6377,50 грн. - заборгованість за процентами на прострочену позику.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЄАПБ», до якого перейшло право вимоги за договором, заборгованості по відсотках у розмірі 8550 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування до 08.09.2024.

Тобто, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

11.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №7879553, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 10500 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,50% в день.

Враховуючи, що договір № 7879553 про надання кредиту укладено 11.05.2024, а тому з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суд дійшов висновку, що умови укладеного договору позики в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами, починаючи з 21.08.2024 до 06.05.2025 за ставкою 1, 50 % суперечать діючому законодавству, тому згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.

Суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором у період з 21.08.2024 до 06.05.2025, виходячи з встановленої п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%.

Таким чином, за період з 11.05.2024 по 20.08.2024 відповідач повинен був сплатити проценти у розмірі 16065 грн. (10500 грн. * 1,50% * 102 днів = 16065 грн.).

За період з 21.08.2024 по 06.05.2025 відповідач повинен був сплатити проценти у розмірі 27090 грн. (10500 грн. * 1% * 258 днів = 27090 грн.).

Отже, загальний розмір процентів становить 43155 грн.

ТОВ «ЄАПБ`правомірно набуло право вимоги за кредитним договором №7879553 від 11.05.2024 до відповідача.

Оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів та не може вийти за межі позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №7879553 від 11.05.2024 в сумі 29085 грн., з яких 10500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18585 грн. - заборгованість по відсоткам.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені у розмірі 6230 грн. за кредитним договором №7879553 від 11.05.2024, суд виходить з наступного.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання ( частина перша статті 549 ЦК України ). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частини друга та третя цієї статті ).

Разом з тим, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Судом встановлено, що кредитний договір був укладений між сторонами 11.05.2024, тобто, в період коли позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Будь-яких доказів про повне або часткове спростування позовних вимог відповідачем не надано, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача, до якого перейшло право вимоги за кредитними договорами, заборгованості за кредитним договором №7879553 від 11.05.2024 в сумі 29085 грн., з яких 10500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18585 грн. - заборгованість по відсоткам та заборгованості за кредитним договором №7388545 від 11.05.2024 в сумі 13550 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 8550 грн. - заборгованість за процентам.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,17%) в сумі 2518,39 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»:

- заборгованість за кредитним договором №7879553 від 11.05.2024 в сумі 29085 (двадцять дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн. 00 коп.;

- заборгованість за кредитним договором №7388545 від 11.05.2024 в сумі 13550 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;

- судові витрати у розмірі 2518 (дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн. 39 коп.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення складене 15.12.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова