Справа № 939/837/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря - Боярської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту перебування дітей на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через представника - адвоката Кравченка Ю.В., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 16 липня 2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, на його (позивача) утриманні перебувають неповнолітні діти його дружини від попереднього шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки їхній батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з ними та не надає кошти на їхнє утримання. На даний час, він (позивач), його дружина - ОСОБА_2 , їх спільна донька та діти дружини від попереднього шлюбу, постійно проживають однією сім`єю у АДРЕСА_1 . Сім`я позивача та його дружини має статус багатодітної. Орендну плату за квартиру та комунальні послуги сплачує саме позивач. Також, він (позивач) повністю виконує обов`язки батька дітей, слідкує за їхнім навчанням, дозвіллям, розвитком, сплачує кошти на навчання, оренду житла, їжу, ліки, медичне обслуговування, повністю утримує сім`ю. Однак, відповідач ОСОБА_3 заперечує факт утримання позивачем його (відповідача) дітей. З огляду на вказані обставини, наявність перешкод у реалізації потреб багатодітного батька, на утриманні якого перебуває троє дітей, позивач вбачає, що ефективним способом захисту, що забезпечить досягнення бажаного результату для поновлення невизнаного права та інтересу буде звернення до суду з позовом про встановлення факту перебування на його утриманні дітей. У зв`язку з викладеним, просив встановити факт, що на його ( ОСОБА_1 ) утриманні перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 19 червня 2025 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23 липня 2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравченко Ю.В. у судовому засіданні позов підтримав, викладене у позові підтвердив.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крупський В.В. у судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , яка за її згодою була допитана в судовому засіданні як свідок, позов визнала, засвідчила, що з 2016 року вона перебуває у шлюбі із позивачем. Від попереднього шлюбу із відповідачем ОСОБА_3 у неї народилися діти. З 2016 року ОСОБА_3 із дітьми не спілкується, матеріальну допомогу на їхнє утримання не надає. З позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав або про стягнення з нього аліментів на утримання дітей вона до суду не зверталася. Вона погодилася з позицією позивача про необхідність звернутися до суду саме з позовом про встановлення факту перебування дітей на його (позивача) утриманні, оскільки, як пояснив позивач, якщо цього не зробити, то відповідач у подальшому буде мати право стягнути з повнолітніх дітей аліменти на його (відповідача) утримання, як батька дітей.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, відповідно до раніше надісланої засобами поштового зв`язку заяви, позов визнав та просив його задовольнити.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_2 , допитавши свідків, дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 16 липня 2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 24).

Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 27).

Від попереднього шлюбу, який був розірваний рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 січня 2016 року, у дружини позивача - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в графі батько зазначений ОСОБА_3 (а.с. 25, 26, 28-29).

Згідно копій довідок від 09 січня 2024 року і 10 січня 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи (а.с. 97, 98, 99, 100).

Сім`я позивача та відповідачки мають статус багатодітної сім`ї, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 (а.с. 46-47).

Як вбачається з копії довідки № 981 від 04 грудня 2024 року, та копії довідки про склад сім`ї від 11 лютого 2025 року, ОСОБА_1 зарестрований в АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_1 ; має склад сім`ї: дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пасинок - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пасинок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36, 39).

З копій актів про фактичне місце проживання від 04 листопада 2024 року і 10 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , та дітьми: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому акті зазначено, що діти перебувають на утримані вітчима - ОСОБА_1 (а.с.37, 38).

Сім`я проживає в орендованій квартирі, яку відповідно до договору від 12 вересня 2021 року орендує ОСОБА_2 (а.с. 40-43).

Як вбачається з копій квитанцій ОСОБА_1 перераховував кошти за оренду квартири 20 листопада 2023 року, 20 червня 2024 року, 20 січня 2025 року, 20 лютого 2025 року (а.с. 53, 54, 55, 58).

Згідно відповіді на адвокатський запит КНП «ЦПМСД Немішаївської селищної ради» № 35/01-14 від 16 січня 2025 року, діти ОСОБА_6 і ОСОБА_5 задекларовані у сімейного лікаря ОСОБА_8 з 11 лютого 2023 року; всі звернення проводились в присутності матері пацієнтів ОСОБА_2 та вітчима пацієнтів ОСОБА_1 ; батько - ОСОБА_3 був відсутній, спілкування з ним не проводилось (а.с. 30)

З копій характеристик вбачається, що ОСОБА_5 навчався з березня 2022 року по червень 2023 року у початкових класах Михайлівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Мурафської ТГ Жмеринського району Вінницької області; ОСОБА_1 (вітчим) та ОСОБА_2 (мати) слідкували за навчанням, систематично відвідували батьківські збори, для ОСОБА_5 вітчим був авторитетом. Потім дитина вибула до Немішаївського ліцею № 1, який у характеристиці вказав, що ОСОБА_5 проживає в багатодітній сім`ї, батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приймають участь в навчально-виховному процесі дитини, спілкуються з вчителями, стосунки в родині приязні, фізичного та психологічного насилля до дітей не виявлено (а.с. 33, 34, 35).

З копій характеристик вбачається, що ОСОБА_6 навчався у Немішаївському ліцеї № 1 та Михайлівському ліцеї Мурафської сільської ради. З боку батьків (матері та вітчима) здійснювався контроль за виконанням домашніх завдань, відвідуванням занять. Вони підтримували зв`язок з класним керівником та вчителями ліцею. Рідний батько життям дитини в закладі освіти не цікавився (а.с. 31, 32).

Як вбачається з копії довідки № 53 від 17 лютого 2025 року та копії договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 57 від 02 серпня 2024 року, ОСОБА_6 є студентом першого курсу денної форми здобуття освіти відділення підприємництва ВСП «Ірпінський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України»; термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року. ОСОБА_1 перераховано за освітні послуги 9 720 грн (а.с. 48-50, 51, 52, 57, 87).

Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку, позивачу належить земельна ділянка, площею 1,4447 га, яка розташована на території Михайлівської сілької ради Шаргородського району Вінницької області. Від здачі земельної ділянки в оренду позивач отримує дохід (а.с. 69-71, 72-85).

Відповідно до довідки ТОВ «Вістапринт» № 2 від 10 грудня 2024 року, позивач з 10 липня 2023 року по даний час працює на посаді майстра з ремонту приладів та апаратур; за період з 01 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року дохід склав 49 200,00 грн (а.с. 86, 72-85).

Також судом досліджено копії виписок по картці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , квитанцій щодо перерахування коштів, а також копії медичної документації та квитанцій щодо витрат на лікування ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та придбання речей (а.с. 56, 60-68, 88-96, 192-214).

Допитаний в судовому засіданні як свідок неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засвідчив, що позивач дуже добре до нього ставиться, надає йому матеріальну допомогу, сплачує за освіту, харчування, медичне обслуговування. З рідним батьком він (свідок) не спілкується.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 засвідчив, що знайомий з позивачем з 2022 року, неодноразово був у позивача вдома, бачив як позивач спілкувався по телефону з ОСОБА_3 , який у розмові з позивачем відмовився надавати матеріальну допомогу дітям.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Так, за приписами статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

За положеннями статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Тобто, Закон покладає виключно на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Відповідно до ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Положеннями статті 268 СК України закріплений обов`язок мачухи, вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Відносини, які виникають між дитиною та особами, у сім`ї яких вона виховувалась, є подібними до стосунків між рідними батьками та дітьми. Але наявність у дитини родичів за походженням при визначенні кола осіб, які мають обов`язки щодо її утримання, відповідно до законодавства підлягає врахуванню.

Таким чином, у вітчима виникає лише право брати участь у вихованні падчерки та пасинка, які з ним проживають, а обов`язок їх утримувати виникає лише у разі відсутності у них матері та батька, або вони з поважних причин не можуть надавати належного утримання, що відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_4 , а отже позивач має обов`язок утримувати свою дитину.

Щодо утримання пасинків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , суд зазначає про таке право ОСОБА_1 , а не його обов`язок.

Відтак, суд враховує, що у дітей є матір, яка згідно з приписом ст. 180 СК України зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, доказів про її неможливість належним чином виконувати свій обов`язок щодо належного утримання дітей, у тому числі і дітей, народжених від попереднього шлюбу, матеріали справи не містять. Також нею не було реалізоване право на отримання аліментів від батька дітей на їхнє утримання.

Позивачем також не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що батько дітей з поважних причин не може надавати дітям належного утримання. Та обставина, що біологічний батько дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не надавав кошти на утримання дітей, не може свідчити про неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав щодо своїх дітей та зобов`язаний виконувати обов`язки, які покладаються на нього, як на батька, вимогами законодавства України, зокрема статтями 150, 180 СК України.

Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх пасинків лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

За вказаних обставин не можна вважати доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він є особою, яка самостійно утримує дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , оскільки він, хоч фактично і проживає з ними, але витрачає кошти на їх утримання добровільно. І як вже зазначалося вище, з огляду на вказані обставини, це не є його обов`язком.

Також слід зазначити, що відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із позовом про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Установлено, що ОСОБА_1 є вітчимом ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , оскільки перебуває з їх матір`ю в зареєстрованому шлюбі.

Законом не заборонено ОСОБА_1 добровільно утримувати неповнолітніх синів своєї дружини, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право позивача не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить позивач.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Факт перебування дітей на утриманні батьків є презумпцією, тобто твердженням, яке може бути спростовано шляхом доведення обставин ухилення батьків від виконання такого обов`язку.

Сам по собі факт утримання батьком дитини не створює для нього додаткових прав. Отже не є самостійним юридичним фактом, який підлягає доведенню за його заявою (позовом).

У даній справі позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, які могли бути захищені шляхом задоволення позовних вимог.

Визнання відповідачами позову не створює будь-яких правових наслідків. Задоволення позовних вимог не призведе до досягнення будь-якої правомірної мети.

При цьому, жодних обставин існування перешкод у вирішенні позивачем питання щодо виховання, утримання дітей, їх лікування чи навчання, без встановлення цього факту, заявником суду не зазначено і доказів такого не надано. Позивач, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Аналізуючи вищевикладені доводи позивача, беручи до уваги всі встановлені факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту перебування дітей на утриманні залишити без задоволення

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 15 грудня 2025 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО