___________________________________________________________________________________________________________________
справа № 947/8603/24
провадження № 2/947/241/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Победрі О.С.,

представника позивача адвоката Руднівої С.В.,

представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Дмитрієнко К.В.,

представника відповідача - Одеської обласної прокуратури Кащенко В.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одеса цивільну справу № 947/8603/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, у якій просив стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 3000000 грн (три мільйони гривень).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 серпня 2009 року, слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження № 00 за фактом підроблення документів за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України.

26 березня 2012 року прокурором Одеської області в межах кримінальної справи № 7 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 (Позивача), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч. 5 ст. 191, ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

25.04. 2012 року ОСОБА_1 було затримано у якості підозрюваного.

27.04.2012 року постановою ОСОБА_1 притягнено в якості обвинуваченого

28.04.2012 року Приморський районний суд м. Одеси постановив відмовити у поданні начальника СУ ГУМВС у обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою у зв`язку з недостатньою кількістю даних, що ОСОБА_8 має намір скриватися від органів слідства і продовжувати злочину діяльність в разі перебування на волі. Замість цього ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

10 січня 2019 року вироком Київського районного суду м. Одеси у справі № 1512/11353/2012, який залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року, позивача визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за статтею 15, частиною п`ятою статті 191, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 28, статтею 32, частиною другою статті 366 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних злочинів; запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2021 року у відкритті касаційного провадження щодо перегляду вироку Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року відмовлено.

Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статті 1176 ЦК України і Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Стверджує, що інкриміноване йому правопорушення набуло великого резонансу, а тривале незаконне кримінальне переслідування призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків з оточуючими, негативних змін в емоційному стані, у зв`язку з чим він був змушений вживати додаткових зусиль до відновлення стосунків з оточуючими, матеріального забезпечення сім`ї, у нього загострилось почуття тривоги та неможливості досягнення справедливості. Також моральна шкода виявилась у стражданнях внаслідок знищення його ділової репутації, позбавлення можливості реалізації професійних якостей.

Разом з позовом позивачем було подано клопотання про призначення судової психологічної експертизи

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/8603/24. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу визначено строк на подання відзиву.

Протокольною ухвалою від 18.04.2024 року за клопотанням сторони до участі у справі залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у якості співвідповідача.

Від представника Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, у якому представник просить у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним. Також вказано, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження реальності настання моральних страждань та розміру заявленого відшкодування.

У відзиві на позов відповідач ГУНП в Одеській області позовні вимоги не визнав, мотивуючи це тим, що позивач не надав доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди; сума, визначена позивачем до стягнення, є необґрунтованою та нічим не підтверджена. Вважає, що позивачу після доведення наявності моральної шкоди необхідно довести також і те, що моральна шкода є отриманою виключно у зв`язку з діями ГУНП.

Представник ДКС України подав відзив на позов, у якому зазначив, що позов вважає необґрунтованим оскільки не є відповідачем за даним позовом, а розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у судове засідання не з`явився, так як управління ліквідоване.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2025 року у справі призначено судову психологічну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

1. Чи є ситуація що досліджується за справою психотравмуючою для ОСОБА_1 .? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?

2. Чи є у ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (безпідставне незаконне звинувачення; незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; безпідставні незаконні допити в якості підозрюваного/ обвинуваченого/підсудного, незаконні проведення обшуку житла позивача та матері позивача, та офісних приміщень по місцю роботи позивача, пов`язаних з даною кримінальною справою; незаконному вилучені та арешту майна, незаконному утриманні арештованого майна, незаконному безпідставному затриманні позивача; незаконному безпідставному обмеженні свободи пересування, пов`язаного з застосуванням запобіжних заходів - затриманням та підпискою про невиїзд, тривалого досудового розслідування, тривалого розгляді у суді, дискримінації у засобах масової інформації внаслідок порушення кримінальної справи; негативних наслідків порушення кримінальної справи та незаконного вилучення органами попереднього слідства землевпорядної документації, що призвело до неможливості оформлення права власності/користування громадянам та юридичним особам, на земельні ділянки на території Татарбунарського району, і як наслідок негативне ставлення таких фізичних/юридичних осіб до позивача ОСОБА_1 ; негативного ставлення керівництва і органів і державної влади/місцевого самоврядування Татарбунарського району, безпосереднього керівництва ОСОБА_1 , в зв`язку з незаконними звинуваченнями його у злочинах?

3. Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) який можливий розмір становить грошова компенсація за завдання страждання (моральну шкоду)?

01.10.2025 року до суду з експертної установи повернуто матеріали справи № 947/8603/24 після проведення судової психологічної експертизи, оформленої висновком експерта № 913-34-25 від 17.09.2025.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури позовні вимоги не визнав, мотивуючи їх недоведеністю та безпідставністю.

Представник ГУНП в Одеській області просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ДКС України в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника ДКС України.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Обставини справи.

20 серпня 2009 року слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження № 00 за фактом підроблення документів за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України.

17 грудня 2010 року старшим слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження № 7 за фактом придбання права на майно - земельну ділянку за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

26 березня 2012 року прокурором Одеської області в межах кримінальної справи № 7 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 (позивача), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5. ст. 191, ст. 15, ч. 5 ст. 191, ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

28 березня 2012 року заступником начальника ВВС СУ УМВС України в Одеській області полковником міліції Ревенко Г.М. винесено постанову про об`єднання кримінальних справ. Згідно з цією постановою кримінальні справи № 7, порушені відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , об`єднано в одне провадження; справі присвоєно єдиний реєстраційний номер № 7.

25 квітня 2012 року заступником начальника відділу СУ УМВС України в Одеській області було затримано підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_1 , про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

27 квітня 2012 року заступник начальника відділу СУ ГУМВС України в Одеській області, притягує ОСОБА_1 в якості обвинуваченого та пред`являє обвинувачення у здійснені злочинів, передбачених ч.5 статті 191, ст. 15, ч.5 статті 191, ч.3 ст. 28 та ч. 3 ст. 168, ч.3 ст. 28 та ч. 4 ст. 358, ч.3 ст. 28 та ч.2 ст. 366 КК України.

28 квітня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року у справі № 1512/11353/2012, який набрав чинності 09.04.2021 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано по ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ст. 32, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаних злочинів. Також вказаним вироком суду скасовано запобіжний захід у виді підписки під невиїзд.

Висновком експерта № 913-34-25 від 17.09.2025 встановлено:

1. Ситуація, що досліджується за матеріалами справи (притягнення підекспертного до кримінальної відповідальності, тривалість слідчих та судових дій відносно нього, подальші наслідки для життя пана ОСОБА_10 (зміни в психологічному стані, професійній, соціальній сферах тощо)) є психотравмувальною для ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою.

2. У ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок обставин, що досліджуються за справою.

3. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 становить 3 000 000 (три мільйони) гривень.

Правове обґрунтування.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94ВР від 01 грудня 1994 року (далі Закон ) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину (пункт 2 частини першої статті другої Закону).

Положеннями статті 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Обмеження максимального розміру моральної шкоди Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження розміру моральної шкоди було проведено судову експертизу, у якій зазначено, що орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) відповідає заявленим вимогам, є обґрунтованим та становить 3000000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В експертному висновку зазначено, що досліджувана ситуація призвела до негативної зміни життя ОСОБА_1 . Значно погіршилось соціальне функціонування позивача, порушена його самоповага, репутація, імідж професіонала, особистий психологічний стан, внутрішньосмейні взаємини. Для позивача витрачений час на доказування невинності став психологічно невідшкодованою втратою, що позначилася як на його життєвих перспективах, так і на внутрішньому відчутті цінності власного життя. Позивачу завдані моральні страждання, які полягають у переживаннях, які виникли його через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, втручання у його приватне і сімейне життя, генералізованого впливу ситуації, яка досліджується на членів родини пана ОСОБА_10 , порушення його нормальних життєвих зв`язків. Світогляд підекспертного під тиском обставин звузився на травмувальній ситуації, що продовжує поглинати його соціальні та емоційні ресурси. У ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування його як особистості й виникли через його незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд погоджується з наведеним висновком експерта від 17.09.2025 року за результатами проведення експертного психологічного дослідження, оскільки такий обґрунтований наявністю критеріїв, як порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, тривалості перебування під слідством і судом, з урахуванням індивідуальних особливостей психіки підекспертного, виникнення та негативний вплив яких на моральний стан ОСОБА_1 у результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду показаннями свідків та не спростований відповідачами.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд погоджується з доводами позивача, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, що тривало з 27.04.2012 (притягнено ОСОБА_1 у якості обвинуваченого) по 09.04.2021 року (набуття чинності виправдувальним вироком), заподіяло йому значних моральних страждань, які підлягають компенсації у відповідності із Законом.

Разом з тим, визначаючи розмір компенсації моральних страждань ОСОБА_1 , суд враховує, що Законом не обмежений її максимальний розмір, який визначається з урахуванням конкретних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд під час вирішення цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такі висновки підтверджені сталою практикою Верховного Суду, зокрема в постановах від 16 січня 2025 року в справі № 607/21506/23, від 24 грудня 2024 року в справі № 740/6706/23, від 11 грудня 2024 року в справі № 740/463/22 та інших.

Чинним законодавством України встановлений гарантований мінімум моральної шкоди, який встановлено у розмірі заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, отже на момент розгляду справи судом у 2025 році мінімальний розмір заробітної плати становить 8000 грн., таким чином мінімальний розмір гарантованої моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню Соколову становить 856000 грн., експертизою розмір моральної шкоди визначений 3000000 грн.

Проте суд з урахуванням строків перебування та завданих моральних страждань може збільшити цю суму, з урахуванням того, що позивач перебував під слідством протягом 8 років 11 місяців 13 днів.

З врахуванням наведеного вище, встановлених обставин у справі, а також вимог розумності і справедливості, суд враховуючи ступінь страждань позивача від безпідставного його обвинувачення у вчиненні злочину, втрату позивачем ділової репутації, тривалістю обмеження його конституційних прав, який є значним, приходить до висновку, що наявні законні підстави для визначення моральної шкоди, що спричинена позивачу, незаконними діями органами досудового розслідування, у розмірі більшому, аніж мінімальний, й становить 3000000грн. і саме такий розмір моральної шкоди відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про те, з кого має бути стягнута заподіяна позивачу шкода, суд враховує таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Отже, кошти підлягають стягненню з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Як зазначено у ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до супровідного листа експерта, позивачем сплачена вартість проведення психологічного експертного дослідження, за результатами якого складено висновок від 17.09.2025 року, в рамках вказаної справи, у розмірі 40 711, 68 грн., які підлягають до стягнення з відповідачів.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 3000000 грн, тобто позов задоволено на 100%, то судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню за рахунок Одеської обласної прокуратури, ГУ Національної поліції в Одеській області на користь позивачки по 20355,84 грн. (40711,68/2) витрат, із кожного; судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 3 000 000 грн (три мільйони гривень).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , по 20355,84 грн. (двадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять грн. 84 к.) судових витрат, з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Днем складення та проголошення повного рішення є 16 грудня 2025 року.

Суддя І. А. Літвінова