Справа № 147/1740/25
Провадження № 2/147/676/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Почкіної О.М.,

із участю секретаря Бабчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької селищної ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької селищної ради звернувся в суд з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 14.02.2025, виданого Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ), батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено в графі «батько» ОСОБА_3 (записаний за вказівкою матері відповідно до витягу З державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 14.02.2025 року №1), в графі «мати» ОСОБА_1 . Наказом служби у справах дітей від 14.02.2025 №9 дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Підставою для взяття на облік було проживання дитини у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини від 22.01.2025 №16 сім`ю ОСОБА_1 взято під соціальний супровід. В ході соціального супроводу з матір`ю проводилися бесіди щодо створення належних умов проживання дитини (організувати окреме спальне місце для дитини, прибрати будинок, вести здоровий спосіб життя). Не зважаючи на це, ОСОБА_1 не виконала умови договору про здійснення соціального супроводу, а саме: не створила належних умов для проживання дитини, не відвідувала сина у закладі, продовжувала зловживати алкогольними напоями. Дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за заявою матері з 04.04.2025 був влаштований до КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР». Згідно з повідомленням КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» від 10.09.2025 №538, за період перебування дитини в закладі мати хлопчика відвідувала його 15.04.2025 та 29.04.2025 та цікавилася станом здоров`я та розвитком дитини. На даний час мати дитину не провідує, з працівниками закладу не співпрацює.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.08.2025, складеного Службою у справах дітей Тростянецької селищної ради за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що будинок складається з двох кімнат та сіней. Під час обстеження умов проживання в кімнатах було брудно та не прибрано, розкидані речі, наявний неприємний запах. Приготовленої їжі не було, запаси продуктів харчування відсутні. Водопостачання відсутнє. Пічне опалення, яке обігріває одну кімнату. Належні умови для проживання та розвитку дитини в будинку не створені. Мати ОСОБА_1 перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння, з членами комісії розмовляла неохоче, на обличчі були синці.

За інформацією адміністрації КНП «Тростянецький ЦПМСД» від 10.09.2025 №285 дитина ОСОБА_2 задекларована у лікаря ЗНСМ Тростянецької АЗНСМ ОСОБА_4 . У період дії декларації сімейним лікарем було здійснено ряд візитів за місцем проживання дитини. Під час оглядів було виявлено, що мати ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки. Сімейним лікарем було неодноразово рекомендовано звернутися в ВОДКЛ на консультацію до вузьких спеціалістів (невролога, педіатра, ортопеда, дитячого онколога). Були надані рекомендації щодо лікування, але ОСОБА_1 їх не виконувала. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , веде асоціальний спосіб життя, має ряд хронічних захворювань, рекомендації сімейного лікаря стосовно їх лікування, не виконує. У довідці від 10.09.2025 №90, виданої Гордіївським старостинським округом , заначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації. За період проживання в селі зарекомендувала себе з негативної сторони, офіційно не працевлаштована, стабільно заробітку немає, умови проживання незадовільні. Окрім того, рішеннями Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2013 у справі №147/1580/13-ц та від 26.10.2020 у справі №147/1001/18 ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав стосовно її трьох старших дітей, що свідчить про її безвідповідальне ставлення до виховання дітей.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення прав орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із тим, що викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки стосовно своєї дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріально його не утримує, не цікавиться розвитком та станом здоров`я, навчально-виховний процесом, чим порушує право дитини на виховання в сім`ї, а також беручи до уваги встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно сина, позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , стосовно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини.

Ухвалою від 30.09.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 17.10.2025 підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Зазначила, що ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки стосовно своєї дитини. Майже одразу після народження дитину було поміщено КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» тому відповідачка не притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків не притягувалася. Службою у справах дітей з відповідачкою неодноразово проводилися бесіди щодо усунення нею причин, які перешкоджають належному виконанню нею батьківських обов`язків. Однак рекомендації відповідачкою до уваги прийняті не були, тому Орган опіки та піклування змушений звернутися до суду щоб позбавити даних громадян батьківських прав, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідачку про час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки за місцем її реєстрації та фактичного проживання, однак судові повістки про призначення судового засідання повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Через канцелярію суду надала заяву в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі та визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка вважається такою, що належно повідомлена про час і місце розгляду справи.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії серія НОМЕР_1 від 14.02.2025, виданого Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 (а. с. 6).

З витягу від 14.02.2025 року №1 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що відомості про батька зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 7).

Із витягу з реєстру Тростянецької територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 31.01.2025 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а. с. 10).

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 18.09.2025 затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області 18.09.2025 №267, у зв`язку з виявленим фактами та доказами не виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконкому Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав (а. с. 11,12-15).

Відповідно до інформації КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» від 10.09.2025 №538, з 04.04.2025 в закладі на вихованні та повному державному утриманні перебуває ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період перебування дитини КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР», мати хлопчика відвідувала його двічі 15.04.2025 та 29.04.2025. На даний час з працівниками закладу не співпрацює, здоров`ям та розвитком дитини не цікавився, дитину в закладі не відвідує (а.с.16).

Відповідно до інформації КНП «Тростянецький ЦПМСД» від 10.09.2025 №285, встановлено, що дитина ОСОБА_2 задекларована у лікаря ЗНСМ Тростянецької АЗНСМ ОСОБА_4 . У період дії декларації сімейним лікарем було здійснено ряд візитів за місцем проживання дитини. Під час оглядів було виявлено, що мати ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки. Сімейним лікарем було неодноразово рекомендовано звернутися в ВОДКЛ на консультацію до вузьких спеціалістів (невролога, педіатра, ортопеда, дитячого онколога). Були надані рекомендації щодо лікування, але ОСОБА_1 їх не виконувала (а.с. 17)

Відповідно до інформації, наданої КЗ «Тростянецький селищним центром надання соціальних послуг від 16.09.2025 №01-11/458, сім`я ОСОБА_1 1989 року народження, в якій виховується неповнолітня дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під соціальним супроводом. За період здійснення соціального супроводу ОСОБА_1 рекомендації спеціалісті закладу та заходи, які були прописані в індивідуальному плані соціального захисту дитини, яка перебуває в складних життєвих обставинах не виконувала, безпечних та комфортних умов для проживання та виховання дитини не створила (а.с. 18)

В матеріалах справа міститься довідка Гордіївського старостинського округу Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, видана 10.09.2025 №90 (а.с. 19), з якої вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час проживання без реєстрації на території с. Велика Стратіївка зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, офіційно не працює, стабільного заробітку немає.

Із акту обстеження умов проживання від 19.08.2025, яке проводилося на з метою обстеження умов проживання ОСОБА_1 , встановлено, що було проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , де за результатами обстеження визначено, що ОСОБА_1 проживає разом зі своїм співмешканцем в будинку, який складається з двох кімнат, кладової та сіней. У будинку пічне опалення, наявне спальне місце для дорослих та ліжко для дитини, у якому відсутній матрац. На момент обстеження в будинку було брудно, розкидані речі, приготовленої їжі та запасів продуктів не було. Мати ОСОБА_1 перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння. З членами комісії спілкувалася неохоче. На час обстеження дитина ОСОБА_2 перебував в КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР», якого за весь період перебування в закладі мати відвідувала лише двічі, оскільки, як вказала, не має бажання його відвідувати. В телефонному режимі його станом здоров`я не цікавилася. Під час обстеження також було встановлено, що ОСОБА_1 наміру повернути сина немає та будь-які заходи для цього не здійснює (а.с. 20).

Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області у цивільній cпpaві №147/1580/13-ц від 07.11.2013, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 21-22).

Окрім того, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.10.2020 у цивільній справі №147/1001/18 ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с. 23-26).

В матеріалах справи міститься лист-направлення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької ОВА від 01.04.2025 №01-1386 про направлення на тимчасове державне утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на шість місяців.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради Вінницької області від 20.03.2025 №44, малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендовано тимчасово влаштувати до КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» терміном на шість місяців. (а.с.52)

В матеріалах справи міститься договір від 09.04.2025 про відкриття рахунку для збереження коштів, відкритий на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на повному державному утриманні у будинку дитини (а.с.53-55)

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 про влаштування дитини ОСОБА_2 КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» через складні матеріально-побутові умови та станом здоров`я дитини ( а. с. 71).

Також в матеріалах справи наявна виписка з історії розвитку дитини ОСОБА_2 від 22.10.2025 ( а. с. 70).

При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до вимог ст. ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 150 СК України визначено, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Зі змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відтак, умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3).

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Встановлені фактичні обставини даної справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками і не піклуюєся про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, медичним обслуговуванням, не створює жодних умов для нормального фізичного та духовного розвитку дітини. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідачки та умисним ухиленням її від виховання дітини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Факт умисного та свідомого невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України підтверджується матеріалами справи.

Протилежного відповідачкою не доведено, доводів позовної заяви не спростовано, жодних дій, які б свідчили про бажання відповідачки здійснювати виконання своїх батьківських прав та обов`язків щодо неповнолітнього сина, не вчинено.

З моменту пред`явлення даного позову ставлення відповідачки до виконання нею своїх батьківських обов`язків та до дитини не змінилося, вона і надалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, доводів позовної заяви не спростувала, натомість надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала. І хоча суд не приймає до уваги визнання відповідачкою позову, оскільки відмова від батьківських прав є неправозгідною та суперечить нормам моралі, а отже порушує права дитини, і, як заначено у постанові КЦС ВС від 25.02.2025 у справі № 562/635/24, визнання позову про позбавлення батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки згідно з положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини, разом з тим, на думку суду, така поведінка відповідачки підтверджує свідоме невиконання нею своїх батьківських обов`язків та відсутність бажання змінювати свою поведінку та ставлення до дитини.

Крім того, рішеннями Тростянецького районного суду Вінницької області у цивільній cпpaві №147/1580/13-ц від 07.11.2013, від 26.10.2020 у цивільній справі №147/1001/18, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо її інших неповнолітніх дітей, що також свідчить про свідоме невиконання відповідачкою батьківських обов`язків.

Будь-яких об`єктивних причин такого ставлення до дитини, до її інтересів, виховання, а також причин, які б виправдовували таку негативну поведінку відповідачки, судом не встановлено.

Тому, суд вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання покладених на нею батьківських обов`язків по матеріальному забезпеченню та вихованню дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, умисно ухиляються від їх виконання.

Відтак, з урахуванням всього викладеного вище, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , стосовно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положенням ч. 1 ст. 183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік", зокрема станом на 1 січня 2025 року на дітей віком до шести років 2563,00 грн.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить для дітей віком до шести років 1281,50 грн.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 29.09. 2024 року і до досягнення повноліття.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при зверненні до суду не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. 150, 155, 157, 164 165, 180 183 СК України, суд,-.

у х в а л и в :

Позов Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької селищної ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позбавити батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, починаючи з 29 вересня 2025 року і до досягнення повноліття, на особистий рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одну тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав також неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи

Позивач Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької селищної ради, місцезнаходження: с-ще Тростянець, вул. Соборна, 21, Гайсинського району Вінницької області, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Суддя О.М. Почкіна