Яготинський районний суд Київської області
Справа № 355/322/18
Провадження № 2/382/4/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2025 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Чепіль А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігус Сергія Борисовича до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігус Сергія Борисовича звернулася із позовом до Баришівського районного суду Київської області про стягнення грошової суми із ОСОБА_2 .

В.о. голови Баришівського районного суду Київської області Литвиненко О.Л. справу передано на розгляд до Березанського міського суду Київської області, в зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду даної справи.

Згідно розпорядження голови Березанського районного суду Київської області Голік Г.К. справу передано на розгляд до Яготинського районного суду Київської області в зв`язку з тим, що у Березанському міському суді неможливо утворити склад суду для судового розгляду даної цивільної справи, внаслідок заявлення суддями Голік Г.О. та Лялик Р.М. самовідводів та закінченням повноважень у суддів Дудар Т.В. та Капшученко І.О..

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду вказана справа 05.04.2019 року розподілена на суддю Литвин Л.І..

Ухвалою судді від 11.04.2019 року справу прийнято суддею до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 21.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2019 року ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 21.08.2019 року скасовано та направлено для продовження розгляду до Яготинського районного суду Київської області.

Розпорядженням № 76 від 27.09.2021 року на підставі рішення Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 звільнено з посади судді Яготинського районного суду Київської області у зв`язку із поданням заяви про відставку та головуючим суддею у вказаній справі обрано ОСОБА_4 ..

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року передано дану справу за підсудністю на розгляд до Баришівського районного суду Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2022 року ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року скасовано, а справу направлено до Яготинського районного суду Київської області для продовження розгляду.

31 січня 2022 року справа надійшла до Яготинського районного суду Київської області.

Ухвалою судді від 01.02.2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 ввела в оману ОСОБА_1 , як людину похилого віку, яка юридично необізнана, обманним шляхом заволоділа грошовими коштами в розмірі 20000 доларів США, та взяла такі грошові кошти для передання судді та обіцяла потім повідомити про підстави передання таких грошей. ОСОБА_1 стверджує, що умовами договору про захист у кримінальному провадженні між нею та відповідачем не передбачали такого виду оплати у розмірі 20000,00 доларів США відповідачу.

Грошовими коштами у розмірі 20000,00 доларів США відповідач незаконно заволоділа 28.12.2014 року та користується ними по день пред`явлення позову. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 316843,92 грн..

Рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23.12.2016 року притягнуто адвоката Мнушкіну Людмилу Сергіївну до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України.

Як встановлено вказаним рішенням, підставою для притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності із за вчинення дисциплінарного проступку і застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України було неправомірне заволодіння грошовими коштами гр. ОСОБА_5 , яка здійснювала захист у кримінальній справі №1/727/4/14 (кримінальна справа №727/11956/13-к в Шевченківському районному суді м. Чернівці та в апеляційній та касаційній інстанції. Дані обставини підтверджуються ксерокопіями вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2014 року у кримінальній справі №727/11956/13-к постановою апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року.

Відповідач у справі, окрім передбаченого між домовленістю між адвокатом та позивачем і сплаченою за період здійснення адвокатом функцій, попросила та отримала від позивача грошові кошти у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч)доларів США для передачі судді ніби то для того щоб ОСОБА_5 звільнили з під варти у Шевченківському районному суді міста Чернівці на підставі виправдувального вироку. Однак 29.12.2014 року ОСОБА_5 був засуджений з позбавленням волі. В подальшому відповідач запевнювала, що їй необхідні вказані грошові кошти для вирішення питання в апеляційній інстанції, але вирок відносно ОСОБА_5 було залишено без змін. Позивач вказує, шо відповідач неодноразово обіцяла повернути отримані нею обманним шляхом грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч)доларів США, але кожного разу вигадувала різноманітні причини . Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджено звукозаписом телефонної розмови ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_2 .. Також факт неправомірного заволодіння відповідачем грошових коштів у розмірі 20 000 (двадцять тисяч)доларів США підтверджено рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23.12.2016 року притягнуто адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України.

Позивач стверджує, що між позивачем та відповідачем не існувало усної або письмової домовленості, що може бути кваліфіковано як укладення правочину, щодо оплати вказаних коштів в розмірі 20 000,00 доларів США, як гонорару адвокату, про що стверджувала відповідач. Позивач стверджує, що відповідач шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами позивача, скористалася її юридичною необізнаністю та похилим віком.

Позивач стверджує, що представник позивача ОСОБА_5 неодноразово звертався до відповідача про повернення безпідставно набутих коштів, якими заволоділа відповідач обманним шляхом, але відповідач грошові кошти не повернула, що підтверджено звукозаписом телефонної розмови. Будь-які розписки про повернення грошових коштів відповідачем позивачу, або її представнику відсутні.

14.05.2018 року представником позивача адвокатом Бігус С.Б. подано заяву про зміну підстав позову з котрої вбачається, що як було вказано у позовній заяві, підставою звернення до суду було порушення прав позивача зі сторони відповідача, яка скористалася похилим віком позивача, її юридичною необізнаністю, яка перебувала у безпорадному стані та намагалася захистити порушені права її сина ОСОБА_5 у зв`язку із незаконним притягненням останнього до кримінальної відповідальності.

Так позивач стверджує що між нею та відповідачем, як адвокатом, яка діяла як захисник обвинуваченого у кримінальній справі №727/11956/13-к, яка розглядалася Шевченківським районним судом м. Чернівці, було укладено договір про надання правової допомоги від 05.05.2014 року.

Позивач стверджує, що відповідач обманним шляхом ввела позивача в оману та неправомірно заволоділа грошовими коштами у розмірі 20 000 (двадцять тисяч доларів США), про що сама визнала у телефонній розмові із сином позивача - ОСОБА_5 , що підтверджено звукозаписом телефонної розмови, докази про що додано до матеріалів цивільної справи та підтверджено голос відповідача про її обіцянку повернути грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч доларів США) ОСОБА_5 , які вона отримала від його матері ОСОБА_1 , а також підтверджено висновком експерта, який також долучений до матеріалів справи.

Також факт отримання від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 20 000 (двадцять тисяч доларів США) встановлено Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28.10.2016 року, про що не заперечувала відповідач під час розгляду цією комісією скарги ОСОБА_5 ..

Позивач стверджує, що не існувало між нею та відповідачем будь-яких домовленостей що грошова сума у розмірі 20000 (двадцять тисяч доларів США) саме гонораром відповідача на виконання угоди від 05.04.2014 року, будь-які угоди щодо визнання такої суми гонораром між позивачем та відповідачем не укладалось.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівців по кримінальній справі №727/11956/13-к, яка розглядалася Шевченківським районним судом Чернівецької області, у відповідності до ст. 72 КК України та в зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до КПК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26.11.2015 року, зараховано ОСОБА_5 покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання. Після звільнення судом ОСОБА_5 у січні 2016 року, позивачу стало відомо, що відповідач ввела позивача в оману коли запевнила останню, що завдяки відповідачу - син позивача ОСОБА_5 буде за будь-яких обставин виправданий судом, за для чого позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч доларів США)

Після винесення обвинувального вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2014 року та засудження ОСОБА_5 , відповідач вдруге обіцяла те, що вище вкладений обвинувальний вирок буде за будь-яких обставин скасовано в апеляційній інстанції та цією інстанцією буде виправдано ОСОБА_5 , для чого їй необхідна раніше вже отримана нею від позивача грошова сума у розмірі 20 000 доларів США.

Але згідно ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2014 року - було залишено без змін.

Відповідач також втретє обіцяла в позивачу те, що вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2014 року та ухвала Апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року будуть скасовані, а ОСОБА_5 буде виправданий у будь-якому випадку в суді касаційної інстанції.

Так згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року касаційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 були залишені без задоволення.

Після звільнення ОСОБА_5 , він розповів позивачу що перебуваючи під вартою, мав телефонну розмову з відповідачем, яка повідомила його на які цілі вона отримала від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 20 000 доларів США та навіщо відповідачу була така сума коштів а також розповіла, що така сума грошей їй насправді була потрібна для передання суддям за виправдувальний вирок суду.

Проте відповідач цю грошову суму насправді не пропонувала суддям та не намагалася врегулювати з суддями, які розглядали справи у трьох інстанціях питання щодо виправдання ОСОБА_5 , а залишила безпідставно вказану грошову суму у себе.

Тому позивач вважає, що саме з часу звільнення від покарання її сина ОСОБА_5 04.01.2016 року, вона дізналася про порушення своїх прав відповідачем ОСОБА_2 та про її протиправну поведінку як адвоката, у зв`язку із чим ОСОБА_5 09.02.2016 року було ініційовано звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області зі скаргою стосовно адвоката ОСОБА_2 , яка заволоділа обманним шляхом грошовою сумою у розмірі 20 000,00 доларів США, як у подальшому виявилось, для передання цієї грошової суми суддям, але наміри свої не здійснила та не збиралася передавати таку грошову суму судцям, а постійно змінювала свої твердження щодо призначення такої грошової суми та неправомірно залишила цю грошову суму у себе.

Позивач яка дізналася про порушення свого права відповідачем ОСОБА_2 04.01.2016 року, звернулася із позовом до суду у лютому 2018 року, тобто в межах строку передбаченого ст. 257 ЦПК України.

Позовна давність - це строк для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК припускає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин.

Виходячи з загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Позивач із вказаним позовом звернулася до суду за захистом свого порушеного права у лютому 2018 року.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, та з урахуванням цієї заяви щодо змін підстав позову, просить суд - задовольнити у повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми .

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 09.02.2023 року вищевказану справи призначено до судового розгляду.

28.03.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності ( а.с.178 т.5) з котрої вбачається, що 05.05.2014 року між адвокатом Мнушкіною Людмилою Сергіївною та громадянкою ОСОБА_1 була укладена угода про надання правової допомоги, предметом якої був захист прав та законних інтересів її сина ОСОБА_5 за обвинуваченням його в кримінальній справі у м. Чернівці.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, в своїй позовній заяві на аркуші 5, абзац 5 знизу, позивачка ОСОБА_1 стверджує: «А саме, грошовими коштами у розмірі 20 000, 00 доларів США відповідач незаконно заволоділа ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Таким чином, позивачці достовірно відомо і в своїй позовній заяві про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми нею чітко зазначена дата початку перебігу строку позовної давності - 28.12. 2014 року, термін якої сплинув ще 28.12. 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, Цивільного процесуального Кодексу України, ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України, просить застосувати до вимог позивачки ОСОБА_1 позовну давність. Відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

28.03.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2 надійшла заява в порядку статті 262 ЦПК України (а.с.179 т.5) з котрої вбачається, що 05.05.2014 року між адвокатом Мнушкіною Людмилою Сергіївною та громадянкою ОСОБА_1 була укладена угода про надання правової допомоги, предметом якої був захист прав та законних інтересів її сина ОСОБА_5 за обвинуваченням його в кримінальній справі у м. Чернівці. 11.01.2016 року колишній підзахисний ОСОБА_5 звільнився. 09.02.2016 року ОСОБА_5 була подана відносно ОСОБА_2 скарга до КДКА Київської області з вимогою щодо повернення йому грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США. В якості свідка зі сторони скаржника ОСОБА_5 до КДКА Київської області надала свої письмові пояснення його сестра ОСОБА_6 . В своїх поясненнях ОСОБА_6 зазначила, що саме вона у когось позичила 20 000 доларів США та передала їх ОСОБА_2 23.02.2018 року з позовною заявою до суду звернулась ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_2 20 000 доларів США процентів за користування коштами та судового збору. В своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 стверджує, що саме її грошовими коштами у розмірі 20 000 доларів США 28.12. 2014 року ОСОБА_2 заволоділа. Таким чином в діях позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 та свідка з боку позивачки ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочину, вчиненого групою осіб в особо великих розмірах, що передбаченого ч.2 ст. 189 КК України. На підставі викладеного, керуючись ст. 262 Цивільного процесуального Кодексу України, просила постановити окрему ухвалу щодо осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за наявністю в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України - вимагання. Окрему ухвалу направити органу, до повноважень якого належить притягнення вищезазначених осіб до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 11.09.2024 року зобов`язано Державну прикордонну службу України (поштова адреса: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01001 е-mail: ) надати відомості про дати та місця перетину державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, направила клопотання про розгляд справи в її відсутність, обгрунтовуючи її тим, що вона на даний час перебуває за кордоном, куди виїхала після початку російської збройної агресії та через ракетні обстріли території України відчуває небезпеку та загрозу для життя і здоров`я, тому не має можливості повернутися на Україну (а.с.241-241 т.5, а.с.3-4 т.6).

Представник позивача в судовому засіданні в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, та вказав, що заявлені вимоги підтверджуються постановою Верховного Суду від 04.02.2021 року у справі № 810/4485/16 де зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції встановлено отримання відповідачем коштів у розмірі 20000 доларів США. Крім цього факт отримання та неповернення коштів відповідачем підтверджується експертним висновком. При цьому, слід враховувати, що дані кошти не стосуються гонорару як адвокату. Строки позовної давності позивач не пропустив з огляду на те, що позивач звернувся лише коли усвідомив, що порушено його право, після того як син позивача вийшов з під варти згідно відповідної ухвали суду.

Відповідачка в судовому засіданні вказала що, позивачка ОСОБА_1 в судове засідання жодного разу не з`явилась. В якості доказів позивачка надала суду копії матеріалів з дисциплінарної справи адвоката Мнушкіної Людмили Сергіївни за скаргою її сина ОСОБА_5 , які не мають відношення до цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, а тому вони є недопустимими доказами. Адвокат Гриценко Володимир Валентинович без укладення договору з позивачкою ОСОБА_1 про надання правничої допомоги приймає участь в судовому процесі з 10.02.2020 року як сторона по справі без повноважень на представництво позивачки, шо є прямим порушенням адвокатом Гриценком В.В. статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (том 4 а. с. 204). Постановою від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24, провадження № 61-5803сво24 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду встановлено: «Зі змісту частин першої, третьої ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду представляти іншу особу в суді». Бігус Сергій Борисович - представник позивачки за довіреністю від 31.05.2021 року (том 5 а. с. 28) в судове засідання жодного разу не з`явився. В своїй скарзі від 09.02. 2016 року щодо адвоката Мнушкіної Л.С. до КДКА Київської області Бігус С.Б. просив вжити заходів повернути йому грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США та позбавити права на заняття адвокатською діяльністю. Заявлена відповідачем ОСОБА_2 свідок ОСОБА_6 , яка в своїх письмових поясненнях до скарги ОСОБА_5 до КДКА Київської області зазначила, що вона позичила та передала ОСОБА_2 20 000 доларів США, в судове засідання не з`являлась, причини не явки суду не повідомила. Висновок експертного дослідження звукозапису за зверненням ОСОБА_5 від 18.04.2016 року № 1701 складений експертом ОСОБА_7 при недійсному з 30.03.2016 року свідоцтві експерта ОСОБА_7 на здійснення цієї діяльності. Крім цього, недійсний висновок експерта Ускова К.Ю. не відноситься до цивільної справи за позовом ОСОБА_1 і є недопустимим доказом. По суті позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 надуманий та безпідставний. Надані позивачкою в якості доказів копії з дисциплінарної справи адвоката Мнушкіної Людмили Сергіївни за скаргою її сина, ОСОБА_5 , не мають відношення до цивільної справи і є недопустимими. Тому, враховуючи вищенаведене, просила в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Так, відносно гр. ОСОБА_5 інформація в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК5 за період з 2000 по 2018 рік відсутня (а.с.11, том №1).

З копії вступної частини вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 грудня 2014 року, копії резолютивної частини рішення апеляційної інстанції, копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що адвокат Мнушкіна Л.С. діє інтересах ОСОБА_5 (а.с. 12-13, том №1).

Згідно рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23.12.2016 року притягнуто адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України. (а.с. 14-16, том №1)

Відповідно до висновку експертного дослідження (а.с.17-47 т.1, а.с. 6-58, .с.153-154, том №2, а.с.49-53 т.5) та звукозапису, який досліджено в судовому засіданні, і відповідно до постанови Верховного Суду від 04.02.2021 року, де було встановлено, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_2 від підзахисного, окрім гонорару, передбаченого домовленістю між адвокатом та матір`ю ОСОБА_5 , грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, оскільки перемовини щодо їх отримання та подальшого запевнення щодо їх повернення між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 велися неодноразово, що підтверджується поряд з наявними у матеріалах справи звукозаписами та їх роздруківками, так і висновком експертного дослідження, складеним Київською незалежною судово-експертною установою від 18.04.2016 року №1701, таким чином факти щодо вказаного звукозапису та висновку експертного дослідження, складеного Київською незалежною судово-експертною установою від 18.04.2016 року №1701, були встановлені вже судом в іншій справі та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2014 року ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочинів передбачених ст.129 ч. 2, ст. 149 ч.3, ст. 303 ч.3, ст. 303 ч. 4, ст. 28 ч.3 ст. 304 ч.1 (ред.2008 р.) КК України і призначено йому покарання: за ст.303 ч.3 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла ; за ст.303 ч.4 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла; за ст.129 ч.2 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі; за ст.149 ч.3 КК України - 8 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла ; за ст.ст. 28 ч.3 ст. 304 ч.1 КК України (ред.2008 р.) - 3 роки позбавлення волі; На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити до відбуття ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла. Визнати винним ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ст.129 ч.1 КК України та звільнити його від покарання у зв`язку з закінченням строків давності . Визнати винним ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 304 ( ред. 2001 року ) та звільнити його від покарання у зв`язку з закінченням строків давності . Визнати винним ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ст.358 ч.3 КК України та звільнити його від покарання у зв`язку з закінченням строків давності .Визнати ОСОБА_5 у пред`явленні обвинувачення по ст. 209 ч. 2 КК України невинним та по суду його виправдати. Визнати ОСОБА_5 у пред`явленні обвинувачення по ст. 358 ч.2 КК України невинним та по суду його виправдати. Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишити утримання під вартою до вступу вироку в законну силу, строк відбування покарання рахувати з 09 листопада 2008 року. Інтереси ОСОБА_5 представляла адвокат Мнушкіна Л.С. (а.с.59-104, том №2).

Згідно ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року апеляції адвоката Тодорюк Н.М. в інтересах підсудної ОСОБА_9 , адвоката Чебан А.В. в інтересах підсудного ОСОБА_10 , підсудного ОСОБА_5 , адвоката Корній О.М. в інтересах підсудного ОСОБА_11 , адвоката Мнушкіної Л.С. в інтересах підсудного ОСОБА_5 та прокурора Мустеци І.В. залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 грудня 2014 року, щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 без зміни.(а.с.105-138, том №2)

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні від 24 грудня 2015 року скарги засудженого ОСОБА_5 і захисника Мнушкіної Л.С. залишено без задоволення. У порядку ст. 395 КК України (1960 року) вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року щодо ОСОБА_5 змінити: на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК України звільнити його від відбування покарання призначеного за ч. 2 ст. 129 КК України. В решту судове рішення залишити без зміни. (а.с.139-148, том №2)

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.01.2016 року зарахувано ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року, за ст.ст. 303 ч.3, 303 ч.4, 129 ч.2, 149 ч.3, 28 ч.3 304 ч.1 КК України (ред.2008 р.), 70 ч.1 КК України до покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла, строк попереднього ув`язнення з 12.11.2008 року по 18.01.2012 року, з 26.07.2012 року по 07.09.2012 року, з 24.11.2012 року по 27.07.2015 року та з 25.11.2015 року по 04.01.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнено ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2015 року, за ст.ст. 303 ч.3, 303 ч.4, 129 ч.2, 149 ч.3, 28 ч.3 304 ч.1 КК України (ред.2008 р.), 70 ч.1 КК України до покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна за винятком житла від відбування основного покарання. (а.с.149-152, том №2)

Згідно рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 17.03.2016 року порушено справу стосовно адвоката Мнушкіної Людмили Сергіївни (а.с. 155-157, 164-165, том №2)

Рішенням №Х-001/2016 від 28.10.2016 року Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скаргу адвоката Мнушкінох Людмили Сергіївни залишено без задоволення. Рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 17.03.2016 року про порушення відносно ОСОБА_2 дисциплінарної справи залишити без змін. (а.с.158-159, том №2)

Відповідно до ордеру серії КС №002830 виданого 05.05.2014 року, вбачається, про надання правової допомоги ОСОБА_5 у Шевченківському районному суді м. Чернівці адвокатом Мнушкіною Людмилою Сергіївною (а.с.162, том №2).

Згідно угоди про надання правової допомоги від 05.05.2014 року вбачається, що адвокат Мнушкіна Людмила Сергіївна, діюча на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4613/10 від 21.07.2011 року що угоду уклала з гр. ОСОБА_1 на підставі домовленості. Предмет допомоги: захист прав та законних інтересів її сина ОСОБА_5 в Шевченківському районному суді м. Чернівці з правами і обов`язками, наданими ст.ст. 45, 47, 48, 50, 51, 52 КПК України. За виконану роботу гр. ОСОБА_1 оплачує гонорар по домовленості сторін. Строк дії цієї угоди: договір діє доки ОСОБА_5 в інтересах якого укладено угоду не заявить бажання відмовитися від послуг адвоката достроково. Дана угода підписана адвокатом Мнушкіною Л.С. клієнтом ОСОБА_1 (а. с. 163, том №2, а.с.200 т.3).

Згідно листа Головного управління ДФС у Київській області про надання інформації на запит Бігус С.Б., вбачається, що для надання інформації стосовно фізичної особи ОСОБА_2 відсутні законодавчі підстави (а.с.48-49, 87-88, том №3).

Відповідно до листа Міністерства внутрішніх справ України №Б-5467 від 12.06.2018 року наданого на звернення ОСОБА_5 про надання інформації щодо звернень адвоката Мнушкіної Л.С. у період з 05.05.2014 по 01.02.2016 до до Міністерства з повідомленням про сприяння у наданні нею хабаря гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , вбачається, що звернення адвоката ОСОБА_2 до МВС не надходили і не обліковувалися. Звернення адвоката Мнушкіної Л.С. із зазначених питань могли адресуватися нею безпосередньо на адресу структурних підрозділів апарату МВС, НПУ або їх територіальних підрозділів та розглядатися ними (а.с.89, том №3).

Згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.20187 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року скасувано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області протиправними. Скасувано рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 23.12.2016 року. В іншій частині позову відмовлено (а.с.48-54, том №4).

Згідно висновку за повідомленням ОСОБА_13 наданого інспектором СРПП Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області вбачається, що при розгляді матеріалів зареєстрованих до ЖЕО №2830,2832 від 23.04.2019 року, встановлено, що "23.04.2019 о 17:42 і телефонним повідомленням до ЧЧ Бородянського ВП ГУНП в Київській області звернулась гр. ОСОБА_13 , 1940 р.н., АДРЕСА_2 , про те, що їй гр. ОСОБА_14 , словесно погрожувала фізичною розправою. 23.04.2019 о 18:06 повторно з телефонним повідомленням до ЧЧ Бородянського ВП ГУНП в Київській області звернулась гр. ОСОБА_13 , 1940 р.н., жителька АДРЕСА_2 , про те, що їй гр. ОСОБА_14 , словесно погрожувала фізичною розправою. Проведеною перевіркою було встановлено, шо на даний час в Яготинському районному суду, йдуть судові розгляди між гр. ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_2 , через спірні питання щодо боргових грошей. Так, 23.04.2019 року близько 18:00 гр. ОСОБА_2 прийшла до гр. ОСОБА_13 додому, де як пояснила остання, що їй, на її адресу гр, ОСОБА_2 почала словесно погрожувати фізичною розправою, але реальних дій щодо здійснення даної погрози не застосовувала. Опитати гр. ОСОБА_2 не представилось можливим, оскільки місце проживання та місцезнаходження останньої не відомо. На підставі вище викладеного та керуючись вимогою ст. ст. 7, 14, 15, 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996, п, 4 наказу НП України від 15.11.2017 №930 «Про затвердження Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому в органах та підрозділах НП України» розгляд повідомлення вважати закінченим" (а.с.74, том №4).

Відповідно до Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 року без змін (а.с.142-148, 171-173, том №4).

Згідно постанови Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 року за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області в особі Поліщука Володимира Анатолійовича про оскарження дій та рішень, у задоволенні позову відмовлено (а.с.167-170, том №4).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.07.2019 року, касаційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.174-178, том №4)

Головне управління ДПС у Київській області, розглянувши запит Яготинського районного суду Київської області від 28.07.2021 року б/н (вх. ГУ №27486/5 від 02.08.2021), стосовно доходів ОСОБА_2 за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015 р., повідомляє наступне. Відповідно до інформації, наявної в контролюючому органі, фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована суб`єктом господарювання в Баришівсько-Березанській ДПІ ГУ ДПС у Київській області з 22.01.2009р., вид діяльності: 69.10 - Діяльність у сфері права, здійснює господарську діяльність на загальній системі оподаткування. Відповідно поданих декларацій про майновий стан і доходи за 2014 (№ від 29.04.2015р.) та 2015 роки (№ від 28.04.2016р.) в базі даних АІС «Податковий блок» у платника відсутні доходи. (а.с. 39, том №5)

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.02.2021 року за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області в особі Поліщука Володимира Анатолійовича, за участю третьої особи - Національної асоціації адвокатів України - про визнання протиправними дій та скасування рішення, провадження в якій відкрито та за касаційною скаргою ОСОБА_2 та її представника адвоката Оксютенко Олени Іванівни на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року, прийняту в складі головуючого судді Лапія С.М., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року,. постановлено Касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника адвоката Оксютенко Олени Іванівни залишити без задоволення. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в справі №810/4485/16 залишено без змін. Та з даної постанови Верховного Суду від 04.02.2021 року вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_2 від підзахисного, окрім гонорару, передбаченого домовленістю між адвокатом та матір`ю ОСОБА_5 , грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, оскільки перемовини щодо їх отримання та подальшого запевнення щодо їх повернення між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 велися неодноразово, що підтверджується поряд з наявними у матеріалах справи звукозаписами та їх роздруківками, так і висновком експертного дослідження, складеним Київською незалежною судово-експертною установою від 18.04.2016 року №1701. (а.с. 49-53, том №5)

05.05. 2014 року між адвокатом Мнушкіною Людмилою Сергіївною та громадянкою ОСОБА_1 була укладена угода про надання правової допомоги, предметом якої був захист прав та законних інтересів її сина ОСОБА_5 за обвинуваченням його в кримінальній справі. 09.02.2016 року ОСОБА_5 була подана відносно ОСОБА_2 скарга до КДКА Київської області з вимогою щодо повернення йому грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США. В якості свідка зі сторони скаржника ОСОБА_5 до КДКА Київської області надала свої письмові пояснення його сестра ОСОБА_6 , яка зазначила, що саме вона у когось позичила 20 000 доларів США та передала їх ОСОБА_2 (а.с.181-183, том №5).

З листа Бородянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що не виявлено в архіві свідоцтва про смерть ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.228 т.5)

Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_1 17.07.2022 року здійснила виїзд в напрямку Одеса-Перемишль (а.с.3-4, 12-14, том №6).

Клопотання відповідача в судовому засіданні про виклик свідків було задоволено, та направлено неодноразово судові повістки, проте згідно довідок листоноші вони повертались із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому дані свідки і не були допитані в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з приписами ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, і безпосередньо відповідно до постанови Верховного Суду від 04.02.2021 року було встановлено, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_2 від підзахисного, окрім гонорару, передбаченого домовленістю між адвокатом та матір`ю ОСОБА_5 , грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, оскільки перемовини щодо їх отримання та подальшого запевнення щодо їх повернення між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 велися неодноразово, що підтверджується поряд з наявними у матеріалах справи звукозаписами та їх роздруківками, так і висновком експертного дослідження, складеним Київською незалежною судово-експертною установою від 18.04.2016 року №1701, а тому підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 23.02.2018 року - 539 773 (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят три) гривні.

В решті позовних вимог, що стосуються стягнення з відповідача відсотків за користування коштами, відмовити з огляду на те, що відповідно до постанови Верховного Суду від 04.02.2021 року було встановлено факт отримання ОСОБА_2 від підзахисного, окрім гонорару, передбаченого домовленістю між адвокатом та матір`ю ОСОБА_5 , грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, проте в матеріалах справи не міститься доказів, коли саме було передано вказані кошти, тому і прийняти до уваги той розрахунок заборгованості відносно відсотків де вкзано початкову дату 28.12.2014 рік, не можливо з огляду на відсутність доказів, які б підтвердили саме розрахунок заборгованості з даної дати вказаної позивачем.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, суд виходив з такого.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Враховуючи виклааене в даній заяві, суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Так, положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у статті 268 ЦК України.

Так, у частині першій статті 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Отже, представником позивача було зазначено про те, що позивач дізнався про його порушені права лише коли усвідомив, що порушено його право, після того як син позивача вийшов з під варти згідно відповідної ухвали суду, що безпосередньо підтверджується матеріалами справи, тому з огляду на викладене заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Відповідачем було подано заяву в порядку ст.262 ЦПК України, відповідно до якої вона просила постановити окрему ухвалу щодо осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за наявністю в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України - вимагання. Окрему ухвалу направити органу, до повноважень якого належить притягнення вищезазначених осіб до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 1-2 ст. 262 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 262 ЦПК України встановлено, що суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні господарського спору з використанням передбачених господарським процесуальним законом засобів.

Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, юридичної особи, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом вирішення справи по суті.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним з інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів.

З урахуванням наведеного, системний аналіз положень ст. 262 ЦПК України однозначно та чітко свідчить про те, що постановлення судом окремої ухвали слід розглядати саме як право суду, а не як його обов`язок.

Вирішення питання про постановлення окремої ухвали віднесено на розсуд суду, та здійснюється ним з урахуванням, зокрема значущості та/або системного характеру допущених порушень, а також нагального характеру необхідності їх усунення для дієвого відновлення прав особи.

Так, в судовому засіданні не було встановлено підстав з наявних в матеріалах справи доказів, які б були підставою для постановлення окремої ухвали, тому дана заява відповідача до задоволення не підлягає.

Викладене відповідачем в судовому засіданні та клопотанні від 10.04.2025 року щодо неналежного представництва представника позивача та відсутності у нього відповідних повноважень, слід зазаначити наступне.

Так, в матеріалах справи міститься відповідний ордер, форма якого діяла на час розгляду справи в той час. Як і міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність. Крім цього, представником позивача в судовому засіданні було повідомлено суду в режимі відеоконференції про наявність відповідного договору між ним та позивачем.

Тому з огляду на викладене, представник позивача представляв інтереси позивача відповідно до ордера, зразок якого діяв на час його виготовлення.

В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4283,00 грн., з огляду на часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.2, 10, 76, 77-82, 89, 209, 210, 223, 247, 262, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.524, 525, 526, 530, 533, 610, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованої АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер з релігійних переконань відсутній, паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 23.02.2018 року - 539 773 (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят три) гривні.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованої АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер з релігійних переконань відсутній, паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4283 (чотири тисячі двісті вісімдесят три) гривні.

Заяву ОСОБА_1 в порядку ст.262 ЦПК України залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 15 грудня 2025 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.12.2025 року.

Суддя Кисіль О. А.