РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленка І.І. за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 30 500,00 грн, та ухвалив за відсутності учасників справи таке рішення:

Стислий виклад позицій сторін

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", звернувся до суду з позовом до Відповідачки, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31.01.2025-100002879 від 01.02.2025 у розмірі 30 500,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 14 000,00 грн заборгованості за відсотками, 1 500,00 грн заборгованості по комісії за надання та 5 000,00 грн неустойки.

Позивач вказував, що між сторонами укладено електронний кредитний договір. Позивач свої зобовязання за договором виконав, проте Відповідачка у порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Також Позивач просив покласти на Відповідачку судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Відповідачка подала письмові пояснення, в яких просила зняти прохання прзивача по виалаті 30500,00 грн, зобов`язавшись погасити тіло кредиту до кінця січня 2026 року. Свою позицію обґрунтовує тим, що вона є дружиною військовослужбовця. Її чоловік є військовослужбовцем з 24.02.2022 по 03.05.2022, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, має посвідчення учасника УБД. Наразі він перебуває на військовій службі за контрактом. Відповідачка послалась на норму частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідачка подала заяву про розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про споживче кредитування", який встановлює, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пункт 1-1 частини першої статті 1).

Також цей Закон встановлює, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (пункт 4 частини першої статті 1, абзац четвертий частини другої статті 8).

Порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) зазначаються у договорі про споживчий кредит (пункт 10 частини першої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").

У справі, що розглядається, 01.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 31.01.2025-100002879 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору, в електронній формі з використанням засобів дистанційного зв`язку з урахуванням особливостей, що визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з умовами кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 140 днів (до 20.06.2025). Окрім того, передбачено комісію за надання кредиту (15% від суми кредиту), що становить 1 500 грн. Також у пункті 17 договору передбачена неустойка, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав Відповідачці кредит у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку клієнта за допомогою сервісу iPay.ua, що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" вих. № 8-2909 від 29.09.2025, в якому підтверджено, що кошти було успішно перераховано на платіжну картку клієнта: 01.02.2025 17:02:05 на суму 10 000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 640953625.

Відповідачка порушила умови договору, не здійснила погашення заборгованості. Відповідачка ці обставини не оспорює.

Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 10 000,00 грн, оскільки факт отримання коштів та їх неповернення підтверджений матеріалами справи та не заперечується Відповідачкою.

Щодо вимог про стягнення процентів

Позивач нарахував також проценти за користуванням кредитом у сумі 14 000,00 грн за період з 01.02.2025 по 20.06.2025.

Суд визнав в цій частині позовні вимоги необґрунтованими, оскільки частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що (1) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або (2) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також (3) іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Ця норма є самостійною і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18), від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565св22), від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18 (провадження № 61-10659св20).

Зокрема, військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружини (чоловіки) отримують відповідну пільгу автоматично.

Натомість для інших військовослужбовців (тобто ті, хто служить за контрактом або є кадровими військовими, а не мобілізованими), на відміну від мобілізованих, факт служби сам по собі не дає права на списання відсотків. Потрібна додаткові умови. Зокрема, відповідна пільга діє під час дії особливого періоду, якщо військовослужбовець відповідає хоча б одній із наступних умов: брав або бере участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і (1) брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, (2) у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, (3) у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України,

При цьому, Суд бере до уваги, що законодавець використовує конструкцію «брали або беруть», що означає, що право на пільгу має військовослужбовець, що продовжує службу (і його дружина/чоловік), який зараз бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, так військовослужбовець (і його дружина/чоловік), який брав участь у відповідних заходах раніше.

Пільга діє весь час, поки триває особливий період, за умови, що військовослужбовець зберігає свій статус.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває донині.

Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу. У зв`язку із цим Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований.

Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію (пункт 1).

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18), від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24), на які посилається Позивача, викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачка підтвердила, що її чоловік, ОСОБА_2 (шлюб зареєстровано 10.06.2022) є військовослужбовцем (наразі служить за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , довідка командира в/ч від 12.11.2025 № 3843), який з 24.02.2022 по 3.05.2022 брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією РФ прти України, що підтверджується, а з 25.01.2022 по 23.02.2022 безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забзпечення безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується відповідними довідками від 12.11.2025.

Наведене є підставою для відмови в позові в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 14 000,00 грн.

Щодо вимог про стянення комісії

Суд визнає обгрунтованими вимоги в Позивача в частині стягнення з Відповідачки заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту у сумі 1500,00 грн, оскільки Законом України "Про споживче кредитування" (пункт 4 частини першої статті 1) передбачено право кредитодавця встановлювати комісії, пов`язані з наданням кредиту.

У пункті 7 договору передбачено комісію за надання кредиту (15% від суми кредиту), що становить 1 500 грн. Підстави визнавати цю умову договору нікчемною відсутні (частина пята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").

Частина п`ятнадцята статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не застосовується до вимог про стягнення комісії.

Щодо вимоги про стягнення неустойки у розмірі 5 000,00 грн, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Зокрема, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", на який посилається Позивач, встановлює, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Також цим пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Отже, пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" регулює питання неустойки виключно за договорами споживчого кредиту, які були укладені до 23 січня 2024 року. Кредитодавець позбавляється права нараховувати неустойку за прострочення, яке сталося у період з 1 березня 2020 року і триває до повного виконання зобов`язань за вказаними договорами.

Водночас цей пункт жодним чином не врегульовує питання нарахування неустойки за договорами, укладеним після 23 січня 2024 року.

Та обставина, що Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" було викладено в новій редакції, а пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону взагалі виключено на підставі не впливає на застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина друга статті 4 ЦК України).

Водночас принцип "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) не є застосованим, оскільки немає колізії норми.

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" чітко окреслив коло договорів, на які він поширюється, це договори, укладені до 23.01.2024. Натомість для договорів, укладених після цієї дати, спеціальний закон (Закон України "Про споживче кредитування") не містить регулювання в частині заборони чи дозволу нарахування неустойки у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні.

Пункт 18 ЦК України є чинним, він не був скасований і не містить застережень "крім споживчих кредитів". Цей пункт охоплює всі кредитні відносини під час воєнного стану.

Таким чином, за висновком Суду списання неустойки за період прострочення з 1 березня 2020 року за договорами, укладеними до 23.01.2024, відбувається на підставі пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування".

Натомість заборона нарахування неустойки за договорами споживчого кредитування, що укладені після 23.01.2024, діє на підставі ЦК України, оскільки воєнний стан триває, а норма Кодексу є загальною та імперативною, і не містить виключення для договорів споживчого кредитування.

У справі, що розглядається, ураховуючи, що порушення зобов`язання відбулося в період дії воєнного стану в Україні, нарахування Позивачем неустойки є безпідставним, тому відповідна сума підлягає списанню згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З цих підстав Суд відмовляє у віддповідній частині вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відшкодовуються за рахунок іншої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Загальна ціна позову складала 30 500,00 грн. Позов задоволено на суму 11 500,00 грн, що становить 37,70 % від ціни позову (11500 / 30500 х 100). Тому з Відповідачки на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 913,24 грн (2422,40 х 37,70%).

Керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження не зазначена в матеріалах, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за Кредитним договором № 31.01.2025-100002879 від 01.02.2025 у розмірі 11 500,00 грн (одинадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), що складається з: 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 1 500,00 грн заборгованості по комісії за надання кредиту, а також судовий збір у розмірі 913,24 грн (дев`ятсот тринадцять гривень 24 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог (стягнення 14 000,00 грн відсотків та 5 000,00 грн неустойки) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд підписує повне рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 15 грудня 2025 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО