Провадження №: 2/755/5384/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Лазоришин А.В., Булгакової Є.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування частини квартири, -

у с т а н о в и в :

27.06.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування частини квартири, у якому просить:

- усунути відповідача ОСОБА_4 від спадкування майна ОСОБА_6 ;

- встановити факт проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_6 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 квітня 2024 року відповідачу ОСОБА_4 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С.В. реєстровий №:599 на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 22.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С. В., реєстровий № 777.

Вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви від 25.03.2025 року про зміну підстав позову, мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер прийомний син позивача ОСОБА_6 . Померлий ОСОБА_6 був сином дружини позивача - ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_4 . Шлюб між позивачем та ОСОБА_7 було зареєстровано 22 серпня 1990 року. Позивач починаючи з серпня 1990 року, разом зі своєю дружиною, ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_6 (до їх смерті) проживали разом однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 18.09.1998 та відомостями про реєстрацію місця проживання, зазначеними у паспортах позивача та ОСОБА_6 , а також може бути підтверджено показами свідків. Позивач виховував, утримував та доглядав ОСОБА_6 з малолітнього віку (з 9 років), піклувався як про рідного сина, повноцінно забезпечував його життєдіяльність, оплачував навчання, лікування, допомагав матеріально та сплачував за комунальні послуги в квартирі. Зазначені обставини можуть бути підтверджені показами свідків, а також квитанціями про сплату за комунальні послуги по квартирі. ОСОБА_6 мав інвалідність з дитинства, що підтверджується медичною документацією, його пенсійним посвідченням та додатково буде підтверджено показами свідків. Інвалідність ОСОБА_6 була зумовлена видаленням у нього частини легені у малолітньому віці. З огляду на наявність у нього інвалідності, ОСОБА_6 потребував постійного лікування та коштовних ліків, що зумовлювало необхідність у постійній матеріальній допомозі відповідача ОСОБА_4 (сплаті ним аліментів та додаткових витрат на утримання ОСОБА_6 ). Однак, відповідач ОСОБА_4 ніколи не брав участі в утриманні та вихованні сина ОСОБА_6 , попри встановлений законодавством обов`язок, аліменти на утримання сина та додаткові витрати на його утримання не оплачував, позивачу та його дружині ОСОБА_7 у вихованні та утриманні ОСОБА_6 ніколи не допомагав, незважаючи на неодноразові їх прохання про це, а також попри аналогічні прохання самого ОСОБА_6 . Зокрема, за кошти позивача та його дружини, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 навчався в Міжрегіональній академії управління персоналом на підставі контракту на навчання від 19.06.2003 р. на факультеті міжнародної економіки та фінансів, форма навчання - заочна. Відповідно до умов вказаного контракту, вартість навчання складала 1550 грн. за семестр. Позивач оплачував навчання своєму пасинку у повному обсязі, що підтверджується відповідними розрахунково-касовими документами. Пасинок позивача ОСОБА_6 ніде не працював, власного доходу не мав, натомість позивач зі своєю дружиною ОСОБА_7 , навіть після досягнення повноліття, продовжували утримувати ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина позивача ОСОБА_7 померла. Після смерті дружини позивач продовжив утримувати свого пасинка до його смерті. При цьому, ОСОБА_6 страждав на алкоголізм та низку інших хвороб, проте відповідач ОСОБА_4 , не зважаючи на неодноразові прохання свого сина, ніколи не допомагав йому ані матеріально, ані доглядом, ані будь-яким іншим чином. Натомість, позивач та його дружина ОСОБА_7 протягом тривалого часу безуспішно намагалися вилікувати ОСОБА_6 від алкогольної залежності та ресоціалізувати його. Зазначена обставина підтверджується копією договору про надання медичних послуг № 0 від 14.12.2004 р. У 2017 році ОСОБА_6 випав з вікна 4 поверху будинку та отримав множинні травми, після чого фактично опинився у безпорадному стані, що підтверджується медичною документацією. Після зазначеного падіння позивач та ОСОБА_7 оплачували лікування ОСОБА_6 та доглядали останнього, оскільки ОСОБА_6 фактично опинився у безпорадному стані. Оскільки позивач витрачав свій заробіток також і на утримання непрацездатної дружини, наявних у позивача коштів не вистачало на повне покриття витрат на лікування ОСОБА_6 та його повне забезпечення, а відповідач ОСОБА_4 на прохання сина знову відмовився надавати допомогу. Незначний розмір доходу позивача підтверджується Довідкою про доходи № 289 від 29.04.2024. Позивач надавав своєму пасинку усю можливу допомогу та забезпечував його утримання до смерті ОСОБА_6 у серпні 2023 внаслідок ускладнення хвороби легень. Позивач проживав разом зі своїм пасинком однією сім`єю, починаючи з 1990 року і до його смерті у 2023 році. Позивач самостійно поніс витрати на поховання ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 позивач звернувся до ПН КМНО Лазарєвої Л.І. для відкриття спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 . Натомість, приватний нотаріус повідомила позивачу, що спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_6 вже відкрито ПН КМНО Качельніковим С.В. У свою чергу ПН КМНО Качельніков С.В. відмовився приймати у позивача заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6 , оскільки позивач, на думку нотаріуса, не є спадкоємцем ОСОБА_6 за законом. Також, ПН КМНО Качельніков С.В. повідомив позивача про те, що, на його переконання, усе майно померлого ОСОБА_6 , у будь-якому разі, буде успадковане відповідачем ОСОБА_4 , як спадкоємцем майна померлого І черги спадкування за законом. Однак, оскільки позивач постійно проживав із ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, він є таким, що прийняв спадщину, адже протягом строку, встановленого законодавством на прийняття спадщини, позивач не заявив про відмову від спадщини. Позивач переконаний, що відповідач ОСОБА_4 має бути усунений від спадкування майна його померлого сина ОСОБА_6 , оскільки відповідач ОСОБА_4 не виконував обов`язку щодо утримання сина (оплати аліментів та додаткових витрат на його утримання), а також відповідач ОСОБА_4 не надавав допомоги своєму синові під час його перебування у безпорадному стані після травм, отриманих у 2017 році. Позивач має право бути включеним до 4 черги спадкоємців майна ОСОБА_6 за законом, оскільки позивач проживав із ОСОБА_6 понад 5 років до часу відкриття спадщини однією сім`єю. Позивач має право на звернення до суду з позовом, оскільки він є спадкоємцем майна ОСОБА_6 , що прийняв спадщину (проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, відведеного на прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї). Отже, права позивача як спадкоємця майна ОСОБА_6 порушуються відповідачем ОСОБА_4 , який не має права успадкувати майно померлого ОСОБА_6 , належним спадкоємцем майна якого є позивач. Крім того, як стало відомо позивачу, 24.04.2024 ПН КМНО Качельніковим С.В. було видано відповідачу ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири і після отримання зазначеного свідоцтва, відповідач ОСОБА_4 подарував належну йому частину квартири відповідачу ОСОБА_3 за договором дарування 1/2 частки квартири від 22.04.2024. Свідоцтво про право на спадщину та договір дарування мають бути визнані недійсними, оскільки: відповідач ОСОБА_4 не мав право на спадкування 1/2 частки квартири після смерті ОСОБА_6 з огляду на наявність підстав для усунення його від такого спадкування, що має наслідком визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину; відповідач ОСОБА_4 не мав право дарувати відповідачу ОСОБА_3 1/2 частку квартири за Договором дарування, тому Договір дарування підлягає визнанню недійсним як такий, що укладено особою, яка не мала права дарувати майно, що є предметом цього договору. Відповідач ОСОБА_4 , рідний батько ОСОБА_6 , взагалі не брав участі у виконанні своїх обов`язків із утримання сина ані до моменту настання ним повнолітнього віку, ані пізніше, коли ОСОБА_6 почав перебувати у безпорадному стані. Зокрема, відповідач ОСОБА_4 не підтримував сина з самого його дитинства ( ОСОБА_6 був особою з інвалідністю з дитинства), не допомагав йому матеріально, та не брав участі ані в супроводі його навчального процесу, ані в лікуванні, ані в процесі його виховання. Обставина невиконання відповідачем ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина, ОСОБА_6 буде підтверджена показами свідків. Окрім того, наявні також й усі підстави для усунення відповідача ОСОБА_4 від спадкування з огляду на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідач ОСОБА_4 систематично ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги: спочатку період до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а потім, з 2017 року, коли ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані через тяжкі травми (тяжку хворобу). Спадкодавець перебував у безпорадному стані саме з 2017 року через падіння з вікна. Поряд із уже існуючими проблемами зі здоров`ям (інвалідність через видалення в дитинстві частини легені, тяжким та тривалим алкоголізмом), ОСОБА_6 випав із вікна, у зв`язку із чим повністю втратив можливість самостійно забезпечувати умови свого життя, почав потребувати стороннього догляду, допомоги та піклування своїх батьків (матері та вітчима). ОСОБА_6 потребував допомоги саме свого батька, як єдиної людини, що мала повноцінну можливість надати таку допомогу, оскільки позивач не мав достатніх матеріальних ресурсів для повноцінного забезпечення тяжко хворого ОСОБА_6 , а інших родичів (після смерті матері у 2020 році) та близьких друзів він не мав. Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою відповідача ОСОБА_4 , може підтвердити, що батько мав повну фінансову можливість підтримувати свого сина у його безпорадному стані та всіляко йому допомагати в одужанні, оскільки відповідач ОСОБА_4 незадовго до інциденту у 2017 році зробив коштовний ремонт у себе в квартирі, а також виконував роботи з будівельного підряду та мав достатньо високий дохід. У свою чергу, позивач, пенсіонер похилого віку, доглядав за своєю дружиною похилого віку, теж пенсіонеркою, витрачав кошти на утримання квартири, на їжу та ліки для себе та для своєї дружини, а після інциденту в 2017 році на позивача було покладено ще й тягар із догляду за своїм пасинком, що був у безпорадному стані. Відповідач ОСОБА_4 не був залучений до догляду за своїм сином, свідомо ухилявся від цього обов`язку, не дивлячись на наявність такої можливості. Позивач має право на спадкування майна померлого ОСОБА_6 як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад 5 років до часу відкриття спадщини, що підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання, зазначеними у паспорті позивача та ОСОБА_6 , показаннями свідків та платіжними документами про оплату комунальних послуг щодо квартири. Відповідний факт має бути встановлений судом, оскільки позивач не має іншої можливості підтвердити нотаріусу своє право на спадкування за законом майна померлого ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_4 не мав право на спадкування майна після смерті ОСОБА_6 з огляду на зміст норм ч.ч. 3,5 ст. 1224 ЦК України, відтак Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним на підставі норм ст. 1301 ЦК України. Зміст договору дарування суперечить вимогам законодавства, оскільки відповідач ОСОБА_4 відчужив 1/2 частку квартири, не маючи права розпорядження нею, через те, що право власності на частку квартири було набуто відповідачем ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає визнанню недійсним. частини квартири не могла бути предметом Договору дарування через відсутність у відповідача ОСОБА_4 права на розпорядження нею. Відповідач ОСОБА_4 не мав цивільної дієздатності на відчуження частки квартири, оскільки право власності на неї було набуте відповідачем ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає визнанню недійсним з моменту укладення. В час коли померлий пасинок позивача перебував у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, не міг самостійно забезпечувати ані базові побутові потреби, ані заробляти кошти, відповідач ОСОБА_4 отримав у спадок 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . У подальшому, замість того, щоб використовувати набуте майно для отримання прибутку (наприклад, шляхом здачі набутого майна в оренду або шляхом продажу цієї квартири), і надання коштів на утримання сина ОСОБА_6 , що перебував у безпорадному стані на утриманні свого вітчима (позивача, матеріальні ресурси якого були сильно обмежені), відповідач уклав договір дарування квартири від 24.04.2023, яким безоплатно передав цю квартиру своїй дружині ОСОБА_9 , яка 31.01.2024 уклала договір дарування квартири та безоплатно відчужила цю квартиру на користь ОСОБА_10 . Тобто, вказана квартира була безоплатно виведена із власності як відповідача ОСОБА_4 так і його дружини ОСОБА_9 , внаслідок чого їх подружжя не отримало коштів від відчуження квартири взагалі. ОСОБА_4 був зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина ОСОБА_6 , який потребував матеріальної допомоги через отримання ним травм та перебування у безпорадному стані аж до самої смерті. Рідний батько ОСОБА_6 взагалі не брав участі у виконанні своїх обов`язків із утримання сина ані до моменту настання ним повнолітнього віку, ані пізніше, коли ОСОБА_6 почав перебувати у безпорадному стані, при цьому безвідповідально розпоряджаючись майном, кошти від продажу або від оренди якого відповідач міг спрямувати на допомогу ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрите провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволене клопотання сторони позивача про виклик та допит свідків.

Ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволене клопотання сторони позивача про витребування доказів (копії матеріалів спадкової справи).

Протокольною ухвалою суду від 25.03.2025 року задоволене клопотання сторони позивача про виклик та допит свідків.

Протокольною ухвалою суду від 25.03.2025 року прийнято до розгляду заяву сторони позивача про зміну підстав позову.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

20.11.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача ОСОБА_4 зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача ОСОБА_4 не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. ОСОБА_4 , як батько ОСОБА_6 , виконував свої обов`язки щодо утримання сина як напряму, так і через свою дружину. Батько підтримував тісний зв`язок з сином, надавав йому матеріальну підтримку, зокрема, передав йому пенсійну картку для користування нею сином, тому твердження позивача про ухилення від виконання батьківських обов`язків є безпідставними. Батько на регулярній основі фінансово допомагав синові, і на покриття витрат на навчання, і на лікування. Те що позивачу не відомі такі факти, не означає, що батько ухилявся від своїх обов`язків. Позивач стверджує, що померлий був неспроможний самостійно обслуговувати себе через стан здоров`я, однак наявні докази свідчать про інше. Незважаючи на наявність певних проблем зі здоров`ям, зокрема алкогольної залежності, ОСОБА_6 міг самостійно пересуватись та спілкуватись. Жоден медичний висновок наданий позивачем, не підтверджує безпорадного стану ОСОБА_6 . Останній дійсно мав проблеми зі здоров`ям, однак міг працювати та працював у різних місцях, зокрема неофіційно. Після падіння з вікна фізичні здібності не погіршились, померлий не мав потреби у постійному догляді та турботі. Представник вважає, що факт відкриття кримінального провадження після смерті ОСОБА_6 за кваліфікацією - вбивство, спростовує твердження про абсолютну безпорадність померлого. Відповідач ОСОБА_4 не тільки не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а й активно допомагав сину надаючи матеріальну підтримку до його смерті, тому підстави для усунення батька від спадкування відсутні. Мати померлого ніколи не подавала позову про стягнення аліментів, адже між батьками ОСОБА_6 була домовленість щодо участі батька в утриманні сина. Зі сторони батька була постійна фінансова допомога. Достеменно не відомо чи говорила мати ОСОБА_6 про її домовленість з батьком дитини своєму чоловікові - позивачу у справі, адже між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 були неприязні відносини. ОСОБА_6 дійсно випав з вікна, але це було не у 2017 році, а у 2016 році і в нього було констатовано: Катотравма; Поєднана краниоторакоаодоминоскелетна травма; ЗЧМТ стру головного мозку; Забій м`яких тканин голови; Закрита травма грудної клітини; Забій грудної клітини в місці грудини; Забій органів черевної порожнини; Закритий перелом лонної та сідничної кістки справа, донної кістки зліва; Закритий перелом обох кісточок правого гомілковостопного суглоба з підвивіхом. Тобто травми, після яких він повернувся до звичайного життя за декілька місяців. Представник відповідача вважає позов безпідставним, зазначає, що батько на законних підставах успадкував майно свого покійного сина, відповідно відсутні і підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та померлого сина відповідача.

17.01.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені раніше позовну вимоги і додатково представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_4 визнає обставини про те, що його син мав значні проблеми зі здоров`ям та був алкозалежним, а також те, що ОСОБА_6 отримав значні травми після падіння із вікна. У відзиві зазначено про те, що відповідач нібито надавав ОСОБА_6 матеріальну допомогу, оплачував його навчання та лікування, однак відповідач не надає жодного доказу на підтвердження зазначених фактів. Разом з цим, саме позивач зі своєю дружиною ОСОБА_7 , фактично повністю забезпечував ОСОБА_6 , починаючи з 1990 року, коли ОСОБА_6 було 9 років. За 9 років, протягом яких відповідач повинен був забезпечувати свого сина (до досягнення ним повноліття), відповідач не може надати жодного доказу його участі у матеріальному забезпеченні свого сина (жодної квитанції про перерахування коштів, жодних показань свідків щодо цього питання, тощо). Аналогічним чином відповідач не може надати і докази надання відповідачем матеріальної допомоги після отримання ОСОБА_6 травм внаслідок падіння з вікна та/або доказів надання відповідачем ОСОБА_6 матеріальної допомоги за інші періоди життя ОСОБА_6 . З іншого боку, позивачем додано до позову квитанції на підтвердження оплати навчання ОСОБА_4 та докази оплат послуг з його лікування, що спростовує доводи відповідача про те, що ці послуги нібито оплачувалися відповідачем. Крім того, доводи позивача про повне забезпечення ОСОБА_6 в останні роки його життя підтверджуються показами численних свідків. Відповідач зазначає про його участь у матеріальному забезпеченні ОСОБА_6 протягом тривалого періоду часу (сукупно більше ніж протягом 10 років), у той же час не надає на підтвердження цього жодного доказу (ані письмового, ані будь-якого іншого доказу, зокрема, жодної квитанції про перерахування коштів). Тоді як усі доводи позивача про матеріальне забезпечення ОСОБА_6 підтверджуються письмовими доказами та показаннями свідків, що свідчить про їх достовірність. Стан здоров`я ОСОБА_6 підтверджується медичною документацією, а також пенсійним посвідченням ОСОБА_6 та буде додатково підтверджено показаннями свідків. Доводи відповідача про задовільний стан здоров`я ОСОБА_6 не відповідають як фактичним обставинам справи, так і іншим доводам відзиву, які прямо підтверджують доводи позовної заяви щодо того, що після падіння із вікна ОСОБА_6 отримав значні травми та опинився у безпорадному стані, під час перебування у якому допомога від відповідача не надходила. Відповідач, як рідний батько ОСОБА_6 , взагалі не брав участі у виконанні своїх обов`язків із утримання сина, ані до моменту настання ним повнолітнього віку, ані пізніше, коли ОСОБА_6 почав перебувати у безпорадному стані. Відповідач не підтримував сина з самого його дитинства ( ОСОБА_6 був особою з інвалідністю з дитинства), не допомагав йому матеріально, та не брав участі ані в супроводі його навчального процесу, ані в лікуванні, ані в процесі його виховання. Обставина невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина, буде підтверджена показами свідків. Відповідач систематично ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги: спочатку період до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а потім, з 2017 року, коли ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані через тяжкі травми (тяжку хворобу). Спадкодавець перебував у безпорадному стані саме з 2017 року через падіння з вікна. Поряд із уже існуючими проблемами зі здоров`ям (інвалідність через видалення в дитинстві частини легені, тяжким та тривалим алкоголізмом), ОСОБА_6 випав із вікна, у зв`язку із чим повністю втратив можливість самостійно забезпечувати умови свого життя, почав потребувати стороннього догляду, допомоги та піклування своїх батьків (матері та вітчима). ОСОБА_6 потребував допомоги саме свого батька, як єдиної людини, що мала повноцінну можливість надати таку допомогу, оскільки позивач не мав достатніх матеріальних ресурсів для повноцінного забезпечення тяжко хворого ОСОБА_6 , а інших родичів (після смерті матері у 2020 році) та близьких друзів він не мав. Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою, може підтвердити, що відповідач мав повну фінансову можливість підтримувати свого сина у його безпорадному стані та всіляко йому допомагати в одужанні, оскільки відповідач незадовго до інциденту у 2017 році зробив коштовний ремонт у себе в квартирі, а також виконував роботи з будівельного підряду та мав достатньо високий дохід. У свою чергу, позивач, пенсіонер похилого віку, доглядав за своєю дружиною похилого віку, теж пенсіонеркою, витрачав кошти на утримання квартири, на їжу та ліки для себе та для своєї дружини, а після інциденту в 2017 році на позивача було покладено ще й тягар із догляду за своїм пасинком, що був у безпорадному стані. Відповідач не був залучений до догляду за своїм сином, свідомо ухилявся від цього обов`язку, не дивлячись на наявність такої можливості.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 суду показала, що вона є дружиною позивача, з відповідачем ОСОБА_4 проживала в одному будинку, а відповідача ОСОБА_3 свідок не знає. Свідок вказує, що з 1983 року вона проживала в одному будинку з відповідачем ОСОБА_4 . Останній отримав у будинку квартиру на себе, свого сина ОСОБА_12 і дружину ОСОБА_13 . Після розлучення з ОСОБА_13 ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_15 . Вони працювали разом, ходили робили ремонти у квартирах. У свідка також робили ремонт у квартирі і вона їм платила кошти. Свідок вказує, що ніколи не бачила щоб ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_15 спілкувались чи гуляли з дитиною ОСОБА_6 . ОСОБА_15 казала свідку, що ОСОБА_6 просив у них гроші, однак подружжя відповіло, що не має де взяти тих грошей. ОСОБА_6 просив подружжя аби вони зареєстрували його в квартирі, однак ОСОБА_15 відповіла, що це для того аби ОСОБА_16 чекав їхньої смерті. У ОСОБА_15 та ОСОБА_4 спільних дітей не було. ОСОБА_15 скаржилась свідку на ОСОБА_4 що просила в нього гроші на ліки, але він не дав. ОСОБА_15 казала, що все життя старалась для ОСОБА_17 , а він для неї коштів жаліє як вона захворіла. ОСОБА_15 працювала консьєржем в цьому ж будинку де і проживала з ОСОБА_17 . ОСОБА_17 іноді її підміняв на роботі. Потім ОСОБА_15 померла і ОСОБА_17 жив з третьою жінкою ОСОБА_19 з 2017 року. ОСОБА_19 була алкозалежна і підсадила на це ОСОБА_4. В 2021 року ОСОБА_19 померла від короновірусної хвороби. Востаннє свідок бачила відповідача ОСОБА_4 восени 2021 року, він сидів на лавочці біля будинку. Свідок розмовляла з ОСОБА_4 , питала чому він не оформив пенсію, на що він відповів, що не знає чому не оформив пенсію. Восени 2021 року свідок бачила ОСОБА_9 , яка вела ОСОБА_4 під руку, посадила в мікроавтобус і відвезла у невідомому напрямку. З тих пір свідок більше не бачила відповідача ОСОБА_4 і пізніше дізналась, що він у будинку для літніх людей, а в його квартирі живуть чужі люди. У самої ОСОБА_9 в цьому ж будинку є власна квартира. На теперішній час у ній живуть орендарі. ОСОБА_4 і колишній покійний чоловік ОСОБА_9 колись разом працювали в одній організації. За твердженням свідка, ОСОБА_4 ніколи не допомагав своєму синові ОСОБА_6 . Останньому допомагав позивач і свідок сама бачила як він піклувався про нього. Свідок спілкувалась з матір`ю ОСОБА_6 , оскільки проживали в одному будинку, але більше свідок спілкувалась з другою дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_15 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_23 суду показала, що є сусідкою позивача, а відповідачів не знає. З позивачем та його родиною свідок знайома з 2000 року, гарна родина була, дружина добре готувала, дитина ОСОБА_6 був доглянутий. ОСОБА_6 нажаль в останні 10 років зловживав спиртним напоями, не працював, а якщо і працював, то до першої зарплати, а потім знов пив, займав кошти у своїх колег. Останнім часом ОСОБА_6 просив хоча б кружку крупи або макаронів. Одного разу ОСОБА_6 випав з балкону, оскільки мати його закрила щоб не пив, після цього він довго був лежачим. Матір ОСОБА_6 десь за два роки до своєї смерті хворіла, а останні 6 місяців була лежачою. Це було десь за 2 роки до смерті ОСОБА_6 . Якось свідок разом з позивачем заносили п`яного ОСОБА_6 до квартири. Десь 10 років тому ОСОБА_6 налагоджував свідку комп`ютер, це було ще до падіння з вікна. Перед смертю ОСОБА_6 не був лежачим, він ходив, на роботу ходив, це вже було після падіння з вікна.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_24 суду показав, що він є сусідом позивача з 2002 року, а відповідачів не знає. Взагалі свідок думав, що саме позивач є батьком ОСОБА_6 і не знав, що він йому не рідний батько. ОСОБА_6 часто ремонтував комп`ютер свідка, але потів став пити, випав з балкону та отримав травму. За твердженням свідка, лише позивач та матір ОСОБА_6 ростили, виховували та піклувались про ОСОБА_6 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що певний час позивач був її сусідом. ОСОБА_4 свідок також знає, оскільки раніше разом працювали. Іншого відповідача свідок не знає. З родиною позивача свідок жила поряд з 1983 року, мала із ними близькі сусідські відносини. В подальшому позивач пішов до іншої жінки і жив із нею та її сином ОСОБА_6 . ОСОБА_4 своїм сином не займався, любив тільки себе. Саме позивач займався ОСОБА_6 , який був інвалідом з дитинства, а ОСОБА_4 своїм сином не займався. Чи сплачував ОСОБА_4 аліменти на утримання свого сина свідку не відомо. Ходили чутки, що ОСОБА_6 став погано себе вести, випивати. ОСОБА_4 своєму синові коштів не займав, відмовляв у цьому. Коли ОСОБА_6 треба було зареєструватись в квартирі його рідного батька, батько йому в цьому відмовив. ОСОБА_6 наприкінці свого життя жив як бомж, його забрала до себе його кума ОСОБА_9 . ОСОБА_4 казав, що якщо вже позивач забрав його дружину та сина, то хай він ними і займається.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_26 суду показав, що є сусідом позивача з 1970 року, відповідачів свідок не знає. Родина позивача жила поруч зі свідком і свідок з ними спілкувався. ОСОБА_6 любив випити. Позивач та матір ОСОБА_6 піклувались про останнього. Коли ОСОБА_6 не випивав, все було добре. Свідку відомо, що якось ОСОБА_6 випав з вікна, після цього він лежав в лікарні, свідок бачив його на милицях, він кульгав. Час від часу ОСОБА_6 працював.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній та в інших заявах по суті справи, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що у 1990 році він уклав шлюб з матір`ю ОСОБА_6 . На той час ОСОБА_16 було 9 років, він був інвалідом через видалення частини легені і до 16 років ОСОБА_16 по 2 рази на рік перебував у лікарні. У 1998 році ОСОБА_16 вступив до навчального закладу і за його навчання сплачував позивач та його дружина, а батько участі не приймав. Після закінчення училища ОСОБА_16 навчався на веб-дизайнера, працював в журналі. Потім ОСОБА_16 став пити, позивач та його дружина лікували ОСОБА_16 , але це не допомогло. В 2017 році ОСОБА_16 випав з вікна і потрапив до лікарні, при цьому лікування оплачували позивач та його дружина, у цей час ОСОБА_16 був у безпорадному стані, з лікарні додому його привезли лежачого і позивач та його дружина доглядали ОСОБА_16 . Батько ОСОБА_16 знав про травму, але не допомагав. Потім ОСОБА_16 ходив на милицях, але до лікарні його треба було відвозити. Коли дружина позивача захворіла, позивач доглядав і дружину, і свого пасинка. Позивач стверджує, що саме він оплачував навчання ОСОБА_16 , а не його рідний батько. Коли ОСОБА_16 випав з вікна, батько сину нічим не допомагав. До самої смерті ОСОБА_16 пересувався на милицях і майже весь час був вдома. Помер ОСОБА_16 від того, що наче в нього розірвалась частина легені. Позивач зазначає, що мав нормальні відносини з батьком ОСОБА_16 . Позов до суду про стягнення з батьків аліментів не подавався, а також не подавалось позову про позбавлення його батьківських прав. За твердженням позивача, ОСОБА_16 не міг себе повністю обслуговувати, потребував догляду коли випивав. Позивач вказує, що після одруження з матір`ю ОСОБА_6 , родина дійсно проживала у квартирі ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що все життя виховував ОСОБА_16 , тому має право на спадкування, при цьому батько своїй дитині не допомагав. Сторона відповідачів говорить неправду, батько синові не допомагав, а на аліменти не подавали аби батька не засудили за їх несплату. Якщо б батько надавав синові допомогу, то позивач про це б знав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та інших заявах по суті справи, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що в матеріалах справи наявні всі письмові докази та свідки надали покази, що в сукупності підтверджують позовні вимоги. ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, потребував допомоги внаслідок каліцтва, однак батько допомоги йому не надавав. Крім того, батько ухилявся від утримання сина, а тому є підстави для усунення батька від спадкування після смерті його сина. Представник вказує, що при цьому позивач проживав однією сім`єю з ОСОБА_6 , а відтак є його спадкоємцем. Позиція сторони відповідача ОСОБА_4 не ґрунтується на доказах, відсутні докази про те, що батько допомагав своєму синові. Саме позивач виховував ОСОБА_16 , а тому несправедливо, що батько успадкував майно, а позивач не отримав нічого. Доказів виконання батьківських обов`язків немає, а безпорадний стан ОСОБА_16 підтверджується належними доказами.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач виконував свої батьківські обов`язки по утриманню сина, також передав йому пенсійну картку та залишив квартиру. Батько постійно матеріально допомагав своєму синові і якщо б такого не було, то був би позов про стягнення аліментів, про позбавлення батьківських прав, але цього не було. Оплату свого навчання здійснював сам ОСОБА_6 за кошти своїх батьків. Покази свідків не свідчать про перебування ОСОБА_16 у безпорадному стані, а вказують на зворотне, що після падіння ОСОБА_16 навіть працював. Три роки позивач з своєю дружиною жили у квартирі ОСОБА_4 . У ОСОБА_16 дійсно були проблеми з алкогольною залежністю, але він не був у безпорадному стані і постійного догляду не потребував. Медичної документації про безпорадний стан немає. Після отриманих травм ОСОБА_16 повернувся до нормального життя. Батько не ухилявся від утримання сина та активно йому допомагав. ОСОБА_4 , як батько ОСОБА_6 , виконував свої обов`язки щодо утримання сина як напряму, так і через свою колишню дружину. Батько підтримував тісний зв`язок з сином, надавав йому матеріальну підтримку, зокрема, передав йому пенсійну картку для користування нею сином. Ніколи не існувало позову про стягнення аліментів чи виконавчого провадження через їх несплату. Між батьками ОСОБА_16 була домовленість щодо утримання сина і зі сторони батька була постійна фінансова допомога. Невідомо чи матір ОСОБА_16 казала своєму чоловікові - позивачу про наявну домовленість, оскільки між позивачем та ОСОБА_4 були неприязні відносини. Якби батько дійсно не допомагав, то матір звернулася б до суду. Адже як зазначає сам позивач, в його родині було скрутне фінансове становище. Якби батько не виконував своїх батьківських обов`язків, то мати дитини прагнула б позбавити його батьківських прав, але цього не було. У квитанціях про сплату навчання платником є сам ОСОБА_16 і це були кошти, які спільно надавали йому батьки. Можливо матір ОСОБА_16 покривала свою частку коштів за рахунок сімейного бюджету. Твердження позивача про ухилення батька від виконання своїх обов`язків є безпідставними. Батько на регулярній основі фінансово допомагав синові, і на покриття витрат на навчання, і на лікування. Те що позивачу не відомі такі факти, не означає, що батько ухилявся від своїх обов`язків. Крім того, один зі свідків в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 після розлучення з матір`ю ОСОБА_16 залишив їм квартиру. Тобто позивач, його дружина та ОСОБА_16 проживали у квартирі належній відповідачу ОСОБА_4 кілька років, що невілює твердження про нехтування батьківськими обов`язками. Позивач стверджує, що ОСОБА_16 був неспроможний самостійно обслуговувати себе через стан здоров`я, однак наявні докази свідчать про інше: незважаючи на наявність певних проблем зі здоров`ям, зокрема алкогольної залежності, ОСОБА_16 міг самостійно пересуватись та спілкуватись. Жоден з наявних у справі медичних висновків не підтверджує безпорадного стану спадкодавця. Він дійсно мав проблеми зі здоров`ям, однак міг працювати та працював у різних місцях, зокрема неофіційно. Після падіння з вікна фізичні здібності не погіршились, померлий не мав потреби у постійному догляді чи турботі. У справі відсутні докази інвалідності ОСОБА_16 , лише наявні відомості про отримання соціальної пенсії у період 26.06.1986 - 31.01.2002. В документах наданих позивачем лише 1 раз фігурує 2017 рік, в консультативному висновку від липня 2023 року у якому є згадка про травму у 2017 році, але якби дійсно була безпорідність, то була б наявна хоча б якась медична документація за 2017-2023 р.р. ОСОБА_6 дійсно випав з вікна, але це було не у 2017 році, а у 2016 році і в нього було діагностовано певний перелік ушкоджень, але це були такі травми після яких він повернувся до звичайного життя за декілька місяців. На зміну погоди болі його періодично хвилювали, але дана біль знімалась знеболюючими препаратами. Згідно виписки №14825, ОСОБА_16 отримав катотравму і перебував в лікарні з 25.05.2016 року по 11.06.2016 року. Після цього є 2 записи про відвідування лікаря та рекомендації щодо відновлення: масаж; ЛФК. Якби травма дійсно призвела до таких наслідків про які стверджує позивач (неможливість самостійного обслуговування), то позивач точно б знав коли сталась ця подія травмування. Так як позивач не знає дати і плутає рік, це свідчить про буденність даної ситуації для позивача. Один зі свідків в судовому засіданні зазначив, що вже після падання з висоти свідок особисто влаштувала ОСОБА_16 на роботу, він працював, налаштовував комп`ютери. Свідок бачила як ОСОБА_16 ходить без сторонньої допомоги та допоміжних засобів. Інший свідок зазначив, що за життя ОСОБА_16 пив, але працював і це було як до падіння, так і після цього. Відповідач ОСОБА_4 не тільки не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а й активно допомагав сину надаючи матеріальну підтримку до його смерті, тому підстави для усунення батька від спадкування відсутні. З приводу поданої стороною позивача заяви про зміну підстав позову представник зазначає, що розпорядження власним майном є конституційним правом, власник самостійно приймає рішення щодо розпорядження майном і твердження позивача про негідний вчинок відповідача та його дружини щодо дарування квартири є неетичним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проситься відмовити у задоволенні позову посилаюсь на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Крім того, ОСОБА_4 залишив своїй дружині та синові квартиру.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , батьками якого є: ОСОБА_4 та ОСОБА_29 (Т. 1, а.с. 23).

22.08.1990 року ОСОБА_29 уклала шлюб з позивачем ОСОБА_1 і змінила своє прізвище на « ОСОБА_30 ». З 01.10.2013 року ОСОБА_7 була пенсіонеркою (Т. 1, а.с. 24, 100-101).

Згідно довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України від 29.04.2024 року, позивач працює в Автобазі і його заробітна плата з січня 2017 року по грудень 2023 року склала 1393146,51 грн. (Т. 1, а.с. 103-104).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 25).

За змістом свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1998 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних долях. Після смерті ОСОБА_7 позивач отримав у спадок від своєї дружини 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (Т. 1, а.с. 27; Т. 2, а.с. 121).

Згідно паспортних даних, ОСОБА_6 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 25.03.1997 року і з цієї ж дати у квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 105-108, 110-112).

До позову долучено численні касово-розрахункові та банківські квитанції про сплату позивачем житлово-комунальних послуг за вказаної вище квартирою (Т. 1, а.с. 120-250; Т. 2, а.с. 1-27).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і як свідчать матеріали справи, організацією його поховання займався позивач ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 116-119).

Згідно наявної в матеріалах справи копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 , 15.02.2024 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті його сина (Т. 2, а.с. 84).

За життя померлий заповіту не складав.

04.04.2024 року нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 щодо частини квартири АДРЕСА_1 (Т. 2, а.с. 133).

Як убачається з матеріалів справи, 22.04.2024 року відповідач ОСОБА_4 відчужив за договором дарування успадковану ним після смерті сина частину квартири АДРЕСА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 (Т. 2, а.с. 30-31).

У матеріалах справи наявна медична документація зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_6 з дитинства мав захворювання на хронічну пневмонію, переніс резекцію середньої долі правої легені і згідно медичного висновку №93 від 16.05.1990 року (строком дії - 1 рік), він не міг проживати в комунальній квартирі, або в одній кімнаті з іншими членами сім`ї (Т. 1, а.с. 28-42).

Згідно довідки Дніпровського районного управління Київського міського управління ПФУ від 05.02.2003 року, ОСОБА_6 перебував на обліку в Дніпровському відділі ПФУ і одержував соціальну пенсію з 25.06.1986 року по 31.03.2002 року (Т. 1, а.с. 43).

За змістом наявного в матеріалах справи посвідчення ОСОБА_6 , він отримував соціальну пенсію у зазначений вище період по інвалідності (Т. 1, а.с. 44).

На підтвердження стану здоров`я ОСОБА_6 позивачем долучено до свого позову копію медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 з переліком перенесених ним хвороб, лікування та лікарські призначення, у тому числі щодо здоров`я його леденів, в якій також зазначено, що ОСОБА_6 з 05.02.1997 року було встановлено третю групу інвалідності, а також позивачем надано іншу медичну документацію (Т. 1, а.с. 45-84, 99).

Згідно виписки №14825, у травні 2016 року ОСОБА_6 отримав травму та 25.05.2016 року був госпіталізований до лікарні і виписаний в черні 2016 року. Діагноз: Катотравма; Поєднана краниоторакоаодоминоскелетна травма; ЗЧМТ струс головного мозку; Забій м`яких тканин голови; Закрита травма грудної клітини; Забій грудної клітини в місці грудини; Забій органів черевної порожнини; Закритий перелом лонної та сідничної кістки справа, донної кістки зліва з незначним (допустимим) зміщенням уламків; Закритий перелом обох кісточок правого гомілковостопного суглоба з підвивіхом стопи ззаду, з вторинним зміщенням зовнішньої гомілки і гіпсовій пов`язці (Т. 1, а.с. 77).

Убачається, що 19.06.2003 року, ОСОБА_6 , будучі повнолітньою особою, уклав з Міжнародною академією управління персоналом контракт на навчання і згідно наявних в матеріалах справи квитанцій про оплати, саме від імені ОСОБА_6 здійснювались відповідні оплати за навчання (Т. 1, а.с. 85-95).

Згідно наявних в матеріалах справи документів, 14.12.2004 року ОСОБА_7 уклала оплачуваний договір про надання медичних послуг для свого сина ОСОБА_6 щодо його лікування від вживання алкогольних напоїв (Т. 1, а.с. 96-98).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги сторона позивача також посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2022 року відповідач ОСОБА_4 отримав у спадок від своєї дружини ОСОБА_15 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . За договором дарування від 24.04.2023 року відповідач ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_2 своїй новій дружині ОСОБА_9 , яка в свою чергу відчужила зазначену квартиру своїй доньці ОСОБА_32 за договором дарування від 31.01.2024 року (Т. 2, а.с. 176-178).

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України).

Згідно положень ч.ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України (які є правовою підставною позовної вимоги щодо усунення відповідача ОСОБА_4 від справа на спадкування), не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21, від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі № 466/6613/20.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (див. постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16).

Безпорадний стан - є медичною та медико-соціальною категорією, тож доказування наявності у спадкодавця безпорадного стану має відбуватись на підставі допустимих, достовірних і достатніх доказів. Наприклад, коли МСЕК у своєму висновку за результатами проведеного огляду фізичної особи зазначає про те, що людина потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, однак матеріали справи таких висновків не містять.

У цій справі, надана стороною позивача медична документація вказує на те, що протягом свого життя ОСОБА_6 мав різні хвороби, у тому числі захворювання легенів, переніс резекцію частини легені, мав третю групу інвалідності, а в 2016 році був травмований через падіння з висоти, а також померлий мав проблеми із вживання алкогольних напоїв.

Разом з цим, жоден медичний документ не має записів, які б характеризували саме безпорадний стан спадкодавця, у медичній документації відсутні посилання на те, що у зв`язку зі станом свого здоров`я через будь-яку наявну у ОСОБА_6 хворобу або травмування у 2016 році, він фізично не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування протягом тривалого часу.

Наявні у справі медичні документи не містять висновку, що ОСОБА_6 за своїм станом здоров`я потребував стороннього догляду.

Самі лише пояснення позивачка та покази свідків не є достатніми доказами для підтвердження факту безпорадності та потреби спадкодавця у допомозі, а тим більше у допомозі саме батька спадкодавця. Жодних належним, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що ОСОБА_6 через стан свого здоров`я звертався до власного батька за допомогою, а останній відмовляв у наданні такої допомоги матеріали справи не містять і судом дійсної наявності таких обставин не встановлено.

Сам по собі факт наявності у людини хвороб або її травмування, не підтверджує наявності саме безпорадного стану.

Травмування ОСОБА_6 відбулось у 2016 році і відсутні медичні документи, які б вказували на наслідки такого травмування у вигляді безпорадного стану до смерті спадкодавця, а тому посилання сторони позивача на відчуження відповідачем ОСОБА_4 належного йому майна у 2022-2024 роках є безпідставними.

З матеріалів справи слідує, що спадкодавець за життя мав хвороби та травми, проте допустимих та достатніх доказів того, що він потребував сторонньої допомоги матеріали справи не містять.

У цій справі відсутні безспірні докази ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги своєму синові за наявності можливості її надання, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу у постійному сторонньому догляді та допомозі саме від ОСОБА_4 .

Стороною позивача не доведено одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті його сина на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Правило абзацу другого ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги сторона позивача посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 ухилявся від надання утримання своєму синові коли той був неповнолітнім, не сплачував аліментів, не надавав матеріальної допомоги. Разом з цим, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів дійсної наявності таких обставин позивачем судові не надано, ураховуючи що сторона відповідача ОСОБА_4 заперечує обставини ненадання батьком утримання своєму синові. Лише пояснення позивача та покази свідків не можуть бути достатніми та достовірними доказами наявності факту ухилення батька від утримання свого сина.

Убачається, що до ОСОБА_4 не було пред`явлено позову про стягнення аліментів, а відтак відсутні достовірні докази ухилення від аліментних зобов`язань і наявності боргу за такими обов`язками.

Відсутні і докази про те, що ОСОБА_4 притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності за несплату аліментів та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Згідно вимог законодавства утримання на неповнолітню дитину надається перш за все за домовленістю між батьками і судом не встановлено факту ухилення батька від надання утримання на неповнолітнього сина, відсутні підтвердження звернення матері до батька з вимогою сплачувати аліменти, що вказувало б на те, що ОСОБА_4 дійсно не приймав участі в утриманні сина, при цьому доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

За умови смерті отримувача аліментів та особи, яка мала право на утримання від батька, доказування факту ухилення від надання матеріальної допомоги не може ґрунтуватись лише на поясненнях позивача та показах свідків, які не є учасниками відповідних зобов`язальних відносин, а інших належних та достатніх доказів суду не надано, тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача ОСОБА_4 від надання своєму синові утримання відповідно до вимог СК України.

За таких обставин відсутні підстави для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті його сина ОСОБА_33 , як на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, так і на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України.

Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо усунення відповідача ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті його сина ОСОБА_6 і необхідність відмови у задоволенні такої позовної вимоги, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування частки квартири, як похідні вимоги, вирішення яких залежить від вирішення основної вимоги щодо усунення від права на спадкування.

Стосовно вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_6 не менше 5 років до часу відкриття спадщини суд зазначає, що така вимога теж є похідною і відповідно не підлягає до задоволення. Встановлення факту проживання однією сім`єю у даному випадку не досягає юридичної мети його встановлення, тобто такий факт не є юридичним, адже не тягне за собою відповідних правових наслідків, на які сподівається позивач, тож суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю за відсутності підстав для усунення батька від спадкування майна померлого сина.

Відмовляючи у задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю судом проаналізовано та взято до уваги правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №755/3745/16-ц від 11.12.2019 року та у справі №755/6427/19 від 11.07.2022 року.

Ураховуючи все вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29; рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1220, 1222-1224, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до час відкриття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування частини квартири - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 18.12.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Суддя -