Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/1019/25

Провадження №2/377/590/25

15 грудня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» в підсистемі «Електронний суд» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на статті 525, 526, 530, 599, 610,612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 1848761 від 22.10.2024 у розмірі 24 450,00 грн та судові витрати на оплату судового збору в сумі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 22.10.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1848761 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надав позичальнику кредит 5 000,00 грн, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За умовами договору кредит надається строком на 350 дні (-в), стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту, що підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», яке включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного банку України. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 29.04.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-09/25, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку і в строки, встановлені цим договором. Відповідно до реєстру боржників, що є додатком 1 до договору факторингу №01.02-09/25, від 29.04.2025, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1848761. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором №1848761 становить : за тілом - 5 000,00 грн; за відсотками - 9450,00 грн; пеня -10 000 грн, загальна заборгованість 24 450,00 грн та підлягає стягненню з урахуванням положень статей 525-526, 530, 610, 628, 1049-1050 ЦК України з відповідача на користь позивача (а. с. 3-13).

Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 27 листопада 2025 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів в Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» ( а.с. 121-123).

Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року відкладено судове засідання на 15 грудня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України ( а.с. 138-139).

Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки та копії ухвали суду від 27 листопада 2025 року до зареєстрованого електронного кабінету позивача та його представника ОСОБА_2 ( а.с. 141-144), що підтверджується довідками про доставку електронного документу. До позовної заяви додано клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та відсутність заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення ( а.с.101).

Відповідач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким йому направлялась судова повістка з копією ухвали судді від 27 листопада 2025 року за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній». У такому випадку відповідач ОСОБА_1 відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суду не повідомив.

За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 15 грудня 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 22 жовтня 2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали електронний договір №1848761 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т 909, відправленим на номер телефону відповідача (а.с.14-22).

Згідно з п.1.1 цього договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає: 5000,00 грн, тип кредиту- кредит (п.1.2. договору).

Строк кредиту 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Загальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору ( п. 1.3-1.4. договору).

Відповідно до п.1.5.1. вказаного договору стандартна процента ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 22.10.2024 або 23.10.2024 (п.2.2.договору).

Відповідно до п.4.1. договору товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором; укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

В графіку платежів, який є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту №1848761 від 22.10.2024, розраховано платежі в період з 22.10.2024 по 07.10.2025 ( а.с.23.).

Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг, яке є додатком № 2 до договору, ОСОБА_1 також підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором ( а.с. 24).

Крім того, ОСОБА_1 22 жовтня 2024 року ознайомився та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х680 паспорт споживчого кредиту ( а.с. 25-27 ).

До позовної заяви також додані Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ», затверджені наказом директора ТОВ «Селфі Кредит» № 45-ФК від 29.08.2024. Набрання чинності з 30.08.2024 (а.с. 28-47).

Відповідно до інформації ТОВ «ПЕЙТЕК» № 43 від 08.05.2025, згідно з укладеним договором про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 01.04.2024, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 22.10.2024 на суму 5 000,00 грн з призначенням платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 183629 ( а.с. 48).

Згідно з інформацією АТ «Райффайзен Банк» №81-15-9/14219-БТ від 10.11.2025, яку суд отримав 17 листопада 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 31 жовтня 2025 року, банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) ( а.с. 134-135).

Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку НОМЕР_4 (банківська картка № НОМЕР_1 ) , що належить ОСОБА_1 , за період з 22.10.2024 по 24.10.2024, 22 жовтня 2024 року зараховано суму 5 000,00 грн ( а.с. 135).

29 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-09/25, відповідно до пункту 2.1. якого відповідно до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором (а. с. 54-67).

Як вбачається з пункту 3.1.3. договору факторингу №01.02-09/25, право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього Договору, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку 5 цього договору, та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені пунктом 4.2 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші, пов`язані з ними права, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором.

У пункті 4.1. договору факторингу №01.02-09/25 сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 3 736 109, 63 грн, без ПДВ.

Згідно з пунктом 4.2. договору факторингу №01.02-09/25 фактор сплачує клієнту фінансування шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена в пункті 4.1. цього договору, на рахунок клієнта, зазначений в Розділі 14 цього договору, протягом трьох банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору.

Відповідно до пункту 12.1. договору факторингу №01.02-09/25 договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 1-го (одного) року після його укладення, а саме до 28 квітня 2026 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 10049 від 30.04.2025 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перерахувало ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 3 736 109,63 грн як оплату фінансування згідно з договором факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025 (а. с. 75).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025 з витягом з нього, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1848761 на загальну суму 24 450,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 450,00 грн сума заборгованості за процентами, 10 000,00 грн- сума штрафних санкцій, перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а. с. 77-79).

25 березня 2024 року рішенням № 1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» ( а.с.80-81).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» діє на підставі статуту, затвердженого рішенням учасників ТОВ «СВЕА ФНАНС» від 25.03.2024 № 1 ( а.с.83-97).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за кредитним договором №1848761 від 22.10.2024, заборгованість ОСОБА_1 станом на 29.04.2025 складає 24 450,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 450,00 грн сума заборгованості за процентами, штрафні санкції- 10 000,00 грн ( а.с. 49-53).

Відповідно до розрахунку позивача, зазначеного у позовній заяві, станом на дату складання позовної заяви заборгованість за кредитним договором №1848761 становить: за тілом кредиту- 5 000,00 грн; за відсотками- 9 450,00 грн; пеня- 10 000,00 грн, загальна заборгованість 24 450,00 грн ( а.с. 9).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( стаття 204 ЦК України).

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( частина перша статті 628 ЦК України).

Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом частини восьмої статті 11 Закону України « Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України « Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Пунктом 159 розділу VIII « Загальні правила документообігу за операціями з використанням платіжних інструментів» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 за №164, передбачено, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У пункті 1 частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, на підтвердження своїх вимог позивач надав паперові копії: електронного договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1848761 від 22.10.2024, інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг, паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про його підписання відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т909 та Х680 відповідно.

Зазначені обставини свідчать про належне укладення договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1848761 від 22.10.2024, в тому числі погодження відповідача ОСОБА_1 з умовами вказаного договору шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Доказом підтвердження отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1848761 від 22.10.2024 є інформація ТОВ «ПЕЙТЕК» №43 від 08.05.2025, про успішне перерахування 22.10.2024 коштів на суму 5 000 грн на платіжну картку - маска картки НОМЕР_1 ( а.с.48).

Належність відповідачу ОСОБА_1 платіжної картки НОМЕР_1 підтверджено інформацією АТ «Райффайзен Банк» №81-15-9/14219-БТ від 10.11.2025. Випискою про рух коштів по рахунку НОМЕР_4 ( банківська картка № НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_1 , за період з 22.10.2024 по 24.10.2024 підтверджується зарахування 22 жовтня 2024 року суми кредиту 5 000,00 грн на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 ( а.с.134-135).

Суд враховує, що відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі.

Згідно з п.п. 14 п. 3 розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року за № 75 ( далі Положення), первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Відповідно до п. 59 розділу IV Положення регістром аналітичного та синтетичного обліку, зокрема, є клієнтські рахунки та виписки з них, які банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях.

За правилом п. 60 розділу IV цього Положення клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Відповідно до п.п. 62, 63 розділу IV Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій та може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Отже, виписка по рахунку, яка знаходиться в матеріалах справи, може підтверджувати видачу ОСОБА_1 кредитних коштів за укладеним договором споживчого кредиту, а також підтверджувати розмір заборгованості.

Про те, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, Верховний Суд зазначав у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19; від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався та не надав жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора.

На підтвердження факту переходу прав вимоги до боржника ОСОБА_1 від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» позивач надав: копію договору факторингу №01-02-09/25 від 29.04.2024; копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №10049 від 30.04.2025, згідно з якою ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перерахувало ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 3736109,63 грн на виконання умов договору факторингу № 01.02.-09/25 від 29.04.2024 та копію витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02.-09/25 від 29.04.2024 з витягом з нього, відповідно до якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1848761 від 22.10.2024 на загальну суму 24 450 грн перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» ( а.с.54-79).

Доказів того, що договір факторингу оскаржувався у судовому порядку або визнавався судом недійним, у матеріалах справи відсутні, а тому вказаний договір, який підтверджує право переходу грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1848761 від 22.10.2024 на загальну суму 24 450,00 грн від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», є дійсним.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем кредитних коштів за кредитним договором №1848761 від 22.10.2024 та сплати процентів за користування ними, то у позивача виникло обґрунтоване право на стягнення з відповідача вказаної заборгованості у заявленому позивачем розмірі в судовому порядку.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №1848761 від 22.10.2024 у розмірі 24 450,00 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 5 000,00 грн; за відсотками 9 450,00 грн; за пенею - 10 000,00 грн.

Як вбачається з умов кредитного договору №1848761 від 22.10.2024, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, цього договору ( п. 6.1).

Пунктом 6.4 договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 750,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 150,00 грн, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання ( п. 6.4.1, п. 6.4.2).

З розрахунку ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за кредитним договором №1848761 від 22.10.2024 вбачається, що з 20.11.2024 по 21.01.2025 нараховано штраф: 20.11.2024 750,00 грн за день, за період з 21.11.2024 по 20.01.2025 по 150,00 грн за день, а 21.01.2025 100,00 грн за день, всього на загальну суму 10 000,00 грн ( а.с. 49-53).

Зазначена сума визначена позивачем до стягнення як пеня.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Отже, на дату укладення відповідачем ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1848761 від 22.10.2024 існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо того ж самого питання: чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за порушення виконання зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного стану.

Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17.

З огляду на наведене, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями (пенею) за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1848761 від 22.10.2024 у розмірі 10 000,00 грн необхідно відмовити, оскільки штрафні санкції, нараховані у період воєнного стану в Україні, підлягають списанню кредитодавцем.

Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з вказаного кредитного договору та договору факторингу, враховуючи, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного з первісним кредитором кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем, суд вважає правильним задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1848761 від 22 жовтня 2024 року в розмірі 14 450,00 грн, а саме: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 450,00 грн- заборгованість за процентами.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжної інструкції № 616 від 22.09.2025 позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а. с. 1). Вказана сума судового збору була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 2).

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» пропорційно розміру задоволених позовних вимог 59,1% (14 450,00 грн х100% : 24 450,00 грн= 59,1 %), з урахуванням часткового задоволення позову, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1431, 64 грн (2 422,40 х 59,1%:100% = 1431, 64 грн).

Керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1848761 від 22 жовтня 2024 року в розмірі 14 450 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 431 гривню 64 копійки.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок №6.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення суду складено 15 грудня 2025 року.

Суддя Н. С. Бабич