Дата документу 09.12.2025 Справа № 334/2222/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2222/25
Провадження №22-ц/807/1783/25
Головуючий в 1-й інстанції Новікова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів: Гончар М.С., Полякова О.З.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кукурудза Романа Орестовича на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 племінника ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2025 року, відмовлено в позові адвоката Кукуруз Романа Орестовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кукурудза Романа Орестовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки довідці ЖБК «Трансфоматорщик-17», якою встановлена виплата пайових внесків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в рівних частках, що в повній мірі підтверджує виникнення у ОСОБА_6 права власності на частку спірної квартири.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гавриленко Н.А. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.05.2024 (а.с.21).

Померлий доводився позивачці племінником.

Родинні відносини між спадкодавцем та позивачкою підтверджуються:

- свідоцтвом про народження ОСОБА_3 : НОМЕР_2 , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради депутатів трудящих міста Запоріжжя Запорізької області 12 вересня 1975 року, відповідно до якого його матір`ю є ОСОБА_4 (а.с. 44);

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5, виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 червня 2023 року, згідно з яким 18 жовтня 1974 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.45) ;

- свідоцтвом про народження матері спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Матвіївської сільської Ради депутатів трудящих Веселівського району Запорізької області 21 травня 1951 року, яке засвідчує, що від народження вона мала прізвище ОСОБА_9 , а її батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.44);

- свідоцтвом про народження (повторним) позивачки ( ОСОБА_9 ) ОСОБА_1 НОМЕР_4 , виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 21 жовтня 2008 року, відповідно до якого від народження вона мала прізвище ОСОБА_9 , а її батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 48);

- свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки ОСОБА_1 : НОМЕР_5 , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради депутатів трудящих Запорізької області 27 вересня 1975 року, згідно з яким позивачка ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_14 (а.с. 48 об.);

- паспортом позивачки ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , виданим Орджонікідзевським районним відділом Запорізького міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області 02 грудня 2008 року.

Таким чином, наданими документами підтверджується що позивачка ОСОБА_15 є рідною сестрою ОСОБА_16 , матері спадкодавця ОСОБА_3 , і є, відповідно, його рідною тіткою.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 29.07.2023 (а.с. 46 об)

Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/Заповіти/спадкові договори ) від 14.05.2024 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, заповіти /спадкові договори відсутні (а.с. 52, 52 об).

На день смерті спадкодавець ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 ; разом з ним на день смерті інші особи зареєстровані не були, що підтверджується листом Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 24 травня 2024 року №06.4-04/01/1960 (а.с. 59 об).

14.05.2024 позивачка ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяні Юріївні, на підставі якої того ж дня було заведено спадкову справу №65/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі: 72429042, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76942441, виданим приватним нотаріусом Кукурудз Т.Ю. 14 травня 2024 року (а.с. 41, 41 об., ).

Відповідно до вказаної заяви склад спадкового майна становить: частка квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

29.01.2025 за № 61/02-31 Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом було відмовлено позивачу ОСОБА_17 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартири АДРЕСА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 племінника ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії (а.с. 64 об, 65).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що ТОВ «ЗМБТІ» повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_3 не містяться (вих. 165 від 16.01.2025). Відповідно до Інформації з ДРРП 410278314, сформованої 29 січня 2025 року, інформація щодо квартири АДРЕСА_1 , відсутня. Також в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, міститься рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, за спадкодавцем ОСОБА_4 .

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_4 перебуває в управлінні ОСББ «ОСИПЕНКО» (місцезнаходження: 69093, місто Запоріжжя, вулиця Узбекистанська/Зестафонська, 1/2; ідентифікаційний код юридичної особи: 20512376), що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником реорганізованого Житлово-будівельного кооперативу «ТРАНСФОРМАТОРЩИК-17» (ідентифікаційний код юридичної особи: 20512376).

З 18.10.1974 до 22.01.1980 ОСОБА_16 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 53-55).

15.02.1978 ОСОБА_2 , виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящихся, виданий Ордер №39 серії А-ІІІ-ЖБК на право заселення до двокімнатної квартири АДРЕСА_5 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та батько ОСОБА_18 (а.с.23)

22.01.1980 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Посилання в позові на те, що після розірвання шлюбу режим спільної сумісної власності у відносинах між ними не діяв, тому облік паєнакопичення здійснювався з визначенням частки кожного з них, суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки дане твердження не вмотивоване та не доведене належними доказами.

01.05.2007 за підписом голови та бухгалтера ЖБК «Трансформаторщик-17» надана Довідка ОСОБА_2 , який є членом ЖБК та йому належить на праві приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_6 , . Вартість квартири в сумі 6255,97 крб. виплачена повністю «04 березня 1992 року обома супругами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в равних частях» (а.с. 12, 62).

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі відсутні докази внесення паю у період сумісного проживання подружжя та за рахунок спільних коштів. Членом кооперативу є ОСОБА_2 , і після виплати паю в 1992 році, тобто через 12 років після розірвання шлюбу, саме він набув право власності на спірну квартиру, що виключає надання квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя. Позивачем не надано жодного рішення суду щодо поділу майна колишнього подружжя ОСОБА_8 , на підставі якого можна було б дійти висновку про належність частки квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , а після її смерті і ОСОБА_3 . Також не надано доказів спільної згоди колишнього подружжя на отримання ОСОБА_4 частки в праві на квартиру. Інших доказів щодо належності спадкодавцю ОСОБА_4 частки у спірному майні на час відкриття спадщини після смерті останньої, та переходу її у власність ОСОБА_3 , не надано.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту порушених цивільних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом із тим, частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

В постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 61-61цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає. що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Позивачем заявлено вимоги до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Позивачка просить визнати право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Таким чином, позивачка просить визнати за нею право власності на частку квартири після смерті племінника.

Між тим, за матеріалами справи встановлено, що померлий ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 .

Із наданої позивачкою довідки за підписом голови та бухгалтера ЖБК «Трансформаторщик-17» від 01.05.2007, вбачається, що довідка надана ОСОБА_2 , який є членом ЖБК та йому належить на праві приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_6 , . Вартість квартири в сумі 6255,97 крб. виплачена повністю «04 березня 1992 року обома супругами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в равних частях» (а.с. 12, 62).

До відзиву на апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 адвокатом Гавриленко Н.А. додано витяг з державного реєстру речових прав, відповідно до якого 04.08.2025 року (вже після ухвалення оскаржуваного рішення) за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру в цілому (а.с.205).

Враховуючи викладене, позивачем при поданні позову не було залучено належного співвідповідача, а саме ОСОБА_2 , який на момент розгляду справи був особою, яка як член кооперативу ЖБК «Трансформаторщик-17» виплачував пай за спірну квартиру, тобто набув право власності на неї, але не оформив його, а також є спадкоємцем першої черги після померлого сина ОСОБА_3 .

Вирішення спору у цій справі стосується прав і законних інтересів ОСОБА_2 , який до участі у справі залучений лише в якості третьої особи, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позову через неналежний суб`єктний склад.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо відмови у задоволенні вимог позову, між тим помилився з мотивами такої відмови, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині викладення мотивів відмови у задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кукурудза Романа Орестовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2025 року у цій справі змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 грудня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: М.С. Гончар

О. З. Поляков