Житомирський апеляційний суд
Справа №272/234/25 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 72 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №272/234/25 за позовом Органу опіки та піклування Червоненської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової Олени Михайлівни

на додаткове рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2025 року, постановлене під головуванням судді Карповець В.В.

в с т а н о в и в :

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 липня 2025 року позовну заяву органу опіки та піклування Червоненської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду.

30 липня 2025 року представник відповідача адвокат Авілова О.М. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача понесені відповідачем під час розгляду справи судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 80000,00 грн.

На обґрунтування вказаної заяви зазначила, що 10 червня 2025 року Костромським Юрієм в інтересах відповідача ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги з адвокатом Авіловою О.М. та сплачено гонорар у розмірі 80 000 грн, які відповідач зобов`язувалась повернути згідно розписки від 11.06.2025. В межах надання правничої допомоги адвокатом були надані послуги, які включали в себе подання адвокатом запитів до органів державної влади та місцевого самоврядування для збору інформації за предметом позову про позбавлення батьківських прав і подання отриманих відповідей до суду. Представник відповідача вважала, що відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, Васьківська С.І. має право заяви вимоги про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача через залишення позову без розгляду.

Додатковим рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №272/234/25 за позовом Органу опіки та піклування Червоненської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким заяву задовольнити та стягнути із позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у ході розгляду справи в сумі 80000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позиція суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення свідчить про певну упередженість та надмірний формалізм під час вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу. Районним судом було допущено адвоката до участі у справі, долучені всі документи та заяви адвоката Авілової О.М., що свідчить про належне здійснення адвокатом своїх повноважень згідно договору про надання правничої допомоги. При цьому зазначає, що дії позивача, пов`язані із ініціюванням судового вирішення спору мають ознаку необґрунтованих, а тому понесені відповідачем витрати з оплати правничих послуг підлягають до відшкодування.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивач просив апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив питання щодо ухвалення додаткового рішення у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому звертає увагу, що органом опіки та піклування жодних зловживань, неправомірних дій не здійснювалося, оскільки позивач у даному випадку реалізував власні завдання та повноваження, покладені на нього чинним законодавством щодо соціального захисту прав дітей.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 липня 2025 року, яка набрала законної сили, позов Органу опіки та піклування Червоненської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду за заявою позивача на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Також, встановлено, що 30 липня 2025 року представник відповідача адвокат Авілова О.М. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача понесені відповідачем під час розгляду справи судові витрати на професійну правничу в розмірі 80 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Авілової О.М. суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи не встановлено факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду з цим позову. При цьому звернення органу опіки та піклування до суду мало на меті захист законних прав дітей і його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними права і не тягнуть за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. Крім того суд вважав, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Тому відсутні підстави для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст. 142 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що позовна заява органу опіки та піклування Червоненської селищної ради залишено без розгляду за заявою позивача на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

У разі залишення позову без розгляду питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною шостою ст. 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим, зокрема, ч.1 ст. 55 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст. 4 ЦПК України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18, залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження з огляду на господарську юрисдикцію спору та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Велика Палата вказала, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст. 55 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст. 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому ст. 44 ЦПК України. Проте, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами. При цьому Велика Плата Верховного Суду не погодилася з доводами відповідача про необґрунтованість дій позивача, виражених у «свідомому» поданні «безпредметного позову до суду неналежної юрисдикції», оскільки закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції. Тому немає підстав для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу на підставі ч.5 ст. 142 ЦПК України (п.п.42-46).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для констатування факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду із клопотанням про залишення його позову без розгляду судом не встановлено.

Крім того, представником відповідача не підтверджено достатніми засобами доказування факт того, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими. Судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду не встановлено фактів зловживання позивачем своїми правами. Окрім того, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги висновку суду про відсутність підстав для задоволення заяви не спростовують і не впливають на його правильність, фактично зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової Олени Михайлівни, залишити без задоволення, а додаткове рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

Головуючий Судді