Справа №: 345/5147/25
Провадження №: 2/343/1084/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2025 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
судді - Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 345/5147/25 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Стислий виклад позицій сторін:
позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 1670,52 грн, яка складається з: 1240,67 грн - за житлово-комунальні постуги за період з листопада 2018 року до квітня 2021 року (включно), 333,08 грн - інфляційні витрати, 96,77 грн - 3 % річних, а також судові витрати.
Представниця позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в уточненій позовній заяві та з урахуванням збільшених позовних вимог, просила їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила, про що в тому числі подала письмову заяву, в якій також просила розгляд справи здійснювати без її участі.
Спір між сторонами не вирішений.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
17 вересня 2025 року представник позивача в системі "Електронний суд" сформував адресовану Калуському міськрайонному суду Івано-Франківської області позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 24.09.2025 постановив ухвалу про залишення без руху вказаної вище позовної заяви.
29 вересня 2025 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала заяву про усунення недоліків, до якої долучила позовну заяву в новій редакції, в якій позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлені тільки до ОСОБА_2 .
Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 30.09.2025 постановив ухвалу про передачу позовної заяви за підсудністю на розгляд Долинському районному суду Івано-Франківської області.
Матеріали цивільної справи надійшли на адресу Долинського районного суду Івано-Франківської області 22.10.2025.
Згідно з ухвалою від 23.10.2025, суд відкрив провадження по справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання та викликом сторін.
12 листопада 2025 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала заяву про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про долучення доказів, а також заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, які попередньо направила відповідачу.
Згідно з ухвалою від 13.11.2025, суд постановив ухвалу про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, в судове засідання не з`явився, тому суд 19.11.2025 постановив протокольну ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку, проти чого представниця позивача не заперечила. Однак, у зв`язку з долученням стороною позивача заяви про збільшення позовних вимог та додаткових доказів на її обгрунтування суд для ознайомлення відповідача з долученими документами оголосив перерву в судовому засіданні.
09 грудня 2025 року представниця позивача в системі "Електронний суд" сформувала заяву про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:
з рішень Калуської міської ради № 63 від 27.03.2018, № 96 від 22.04.2019, № 17 від 28.01.2020, № 143 від 28.07.2020 (а.с. 88-96), суд встановив, що КП "Екосервіс" надавало послуги з перевезення та захоронення твердих і рідких побутових відходів за встановленими тарифами.
Як зазначив позивач та підтверджується даними з ЄРСР, згідно з постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 у справі № 909/510/23, до якої забезпечено надання загального доступу, КП "Екосервіс" Калуської міської ради визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.
Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 14.11.2024 та Додатком № 1 до нього, КП "Екосервіс" передало, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняв у власність майно банкрута згідно лота № 15, у тому числі заборгованість ОСОБА_3 за надані послуги з поводження побутовими відходами на суму 1240,67 грн, особовий рахунок НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 54, 56).
В акті звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_2 зазначено, що за абонентом ОСОБА_3 за вказаною вище адресою рахується заборгованість у розмірі 1240,67 грн (а.с. 55).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 421405978 від 07.04.2025 суд установив, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с. 57).
Позивач звертався до відповідача як до споживача послуг із повідомленням-вимогою про необхідність сплатити йому борг як правонаступнику КП "Екосервіс" (а.с. 58-61), однак така залишилась без задоволення.
На підтвердження загального розміру заборгованості відповідача в сумі 1670,52 грн позивач надав як акт звірки розрахунків, який підтверджує заборгованість за спожиту житлово-комунальну послугу, про яку вказано вище, так і розрахунки інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 80, 81), згідно з якими заявлена до стягнення сума заборгованості складається з: 1240,67 грн - за житлово-комунальні постуги за період з листопада 2018 року до квітня 2021 року (включно), 333,08 грн - інфляційні витрати, 96,77 грн - 3 % річних. При цьому суд звертає увагу на те, що інфляційних втрати та 3% річних нараховані за період з 01.06.2021 до 12.11.2025.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо підставності стягнення на користь позивача заборгованості за спожиту житлово-комунальну послугу, інфляційних втрат та 3% річних.
Оцінка суду та норми права, які застосував суд:
заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).
Як установив суд під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою по особовому рахунку № НОМЕР_2 КП "Екосервіс" надавало послуги з поводження побутовими відходами за встановленими тарифами.
Відносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
При цьому суд звертає увагу на те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).
З матеріалів справи суд установив, що КП "Екосервіс" надало відповідачу, як власнику квартири в АДРЕСА_2 послугу з управління побутовими відходами на загальну суму 1240,67 грн, на підтвердження чого позивач надав відповідний акт звірки. Доказів належного виконання зобов`язань зі сплати вказаної комунальної послуги відповідач суду не надав, а також не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому КП "Екосервіс" послугами.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів того, що він у встановленому законом порядку відмовлявся від надання послуг КП "Екосервіс", а також доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеного ст. 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що б дало підстави для звільнення від їх оплати.
Таким чином, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що КП "Екосервіс" надавало відповідачу послуги з управління побутовими відходами, однак, останній не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1240,67 грн.
Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вказані норми права визначають такі ознаки відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, в якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, в якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18.
З викладеного вище суд установив, що позивач, викупивши дебіторську заборгованість КП "Екосервіс" Калуської міської ради, став новим кредитором у правовідносинах між ОСОБА_2 , який є власником об`єкта нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , та КП "Екосервіс" Калуської міської ради з надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_2 .
Отже, ФОП ОСОБА_1 підставно набув права вимоги до відповідча зі сплати заборгованості за надані послуги з управління побутовими відходами в розмірі 1240,67 грн. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований.
Крім того, оскільки відповідач не погасив вказану вище заборгованість перед позивачем, останній має право вимагати відшкодування інфляційних витрат та нараховувати 3 % річних, оскільки ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте щодо періоду нарахування та заявленої до стягнення суми заборгованості в цій частині суд зазначає, що, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
А тому, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 82,82 грн та 3 % річних у сумі 27,33 грн, які нараховані за період з 01.06.2021 до 23.02.2022, що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. Натомість у стягненні решти сум інфляційних втрат на 3 % річних суд відмовляє, оскільки такі, в силу вимог п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, включно з 24 лютого 2022 року підлягають списанню.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 1350,82 грн (що становить 80,86 % задоволених позовних вимог (1350,82 грн* 100%/1670,52 грн), з них: 1240,67 грн - за надані послуги з управління побутовими відходами за період з листопада 2018 року до квітня 2021 року (включно); 82,82 грн (333,08 грн (заявлено до стягнення) - 250,20 грн (які нараховані після 24.02.2022) - інфляційні витрати; 27,33 грн (96,77 грн (заявлено до стягнення) - (37,22 грн+32,22 грн (які нараховані після 24.02.2022)) - 3 % річних.
Розподіл судових витрат:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 11).
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 783,50 грн (968,96 грн*80,86%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надав: договір про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025, відповідно до якого сума гонорару за послуги, що надаються позивачу АБ "Юлії Біжко", та порядок проведення розрахунків між сторонами визначається Додатком № 2 до цього Договору (а.с. 62-63); додаток № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025, згідно з яким його сторони погодили, що правничу допомогу ФОП ОСОБА_1 буде надавати адвокат Біжко Ю.О. (а.с. 64); додаток № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025, відповідно до якого година праці адвоката складатиме 2000 грн, гонорар успіху визначається у розмірі 20 % від ціни позову (а.с. 65); акт № 158 здачі-приймання договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатських послуг складатиме 3834,10 грн (а.с. 97), свідоцтво про право на зайняття адвоктською діяльністю Біжко Ю.О. (а.с. 66). У клопотанні від 12.11.2025, представниця позивача просила стягнути з відповідача 3834,10 грн витрат на правничу допомогу (а.с. 84-86).
Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не вказував на обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення.
Враховуючи викладене, суд виснує, що вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу.
Тому, зважаючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,25 грн (3834,10 грн*80,86%), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 264-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень 82 копійки, яка складається з: 1240,67 гривень заборгованості за надані послуги з управління побутовими відходами, 82,82 гривні інфляційних втрат та 27,33 гривень 3 % річних, а також 783 (сімсот вісімдесят три) гривні 50 копійок сплаченого судового збору та 3100 (три тисячі сто) гривень 25 копійок понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя С. М. Монташевич