ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1848/19 Номер провадження 22-ц/814/88/25Головуючий у 1-й інстанції Глоба М.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Обідіна О.І.,

секретар Ванда А.М.,

з участю прокурора Лобач А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 11 листопада 2021 року, постановлене суддею Глобою М.М.,

у справі позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

15.11.2019 заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області з позовом, у якому просив:

- визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 27.04.2017 №7046-СГ та «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» від 11.10.2017 №19171-СГ;

- скасувати рішення державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Харківської області Іващенко О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №39192917 від 15.01.2018 та №44030168 від 14.11.2018;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у відання держави в особі Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області земельну ділянку площею 1,6 га, кадастровий номер :03:001:0048.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001514 від 23.11.2018 установлено, що на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 27.04.2017 №7046-СГ та від 11.10.2017 №19171-СГ ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,60 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Старосалтівської селищної ради.

Указані накази вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки передана ОСОБА_1 земельна ділянка частково розміщена в межах прибережної захисної смуги Печенізького водосховища, тобто належить до земель водного фонду, які не можуть передаватися у приватну власність.

У додаткових поясненнях до позовної заяви прокурор посилався на те, що на спірній земельній ділянці розташована пам`ятка археології місцевого значення «Селище», що також вказує на незаконність оскаржуваних наказів.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 11.11.2021 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що прокурор не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Згідно з наданим стороною відповідача висновком судової земельно-технічної експертизи №1271 від 09.02.2021 спірна земельна ділянка розташована за межею прибережної захисної смуги. Крім того земельна ділянка розташована за межами села Металівка, тобто за межами місцезнаходження пам`ятки археології «Селище», яка розташована в цьому населеному пункті.

Харківська обласна прокуратура із рішенням суду першої інстанції не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Наголошує, що надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, прямо суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Тоді як землі під водними об`єктами (включаючи прибережні захисні смуги), а також під об`єктами історико-культурного призначенні апріорі не можуть передуватися у власність громадян, оскільки імперативно обмежені у цивільному обороті та на них поширюється окремий чітко визначений законодавством порядок і спосіб використання.

Зазначає, що на підтвердження розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної смуги прокурор посилається на проведений в межах кримінального провадження №0001514 огляд земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0048 за участю спеціалістів інженерів-геодезистів ТОВ «Земсервіс-Б».

За результатами виконання топографо-геодезичних робіт 11.11.2019 сертифікованим інженером-геодезистом складено Технічний звіт з інженерно-геодезичних вишукувань на відповідній земельній ділянці.

Під час огляду встановлено, що рельєф території не постійний, за графічними матеріалами вирахувано, що на вказаній земельній ділянці ухил в частині території перевищує 3 градуси, та, як наслідок, відповідно до вимог статті 88 ВК України прибережна захисна смуга Печенізького водосховища повинна подвоюватись, тобто зі 100 метрів перетворюється у 200 метрів.

Таким чином спірна земельна ділянка частково розміщена в межах прибережної захисної смуги, розміри якої законодавчо встановлені статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України, оскільки в межах спірної земельної ділянки загальною площею 1,6 га площа прибережної смуги складає 1,3698 га.

На підтвердження заявлених позовних вимог, які районний суд помилково залишив поза увагою, просить врахувати наявний у справі лист Управління культури та туризму ХОДА від 14.11.2019 №02-38-3469, зі змісту якого убачається, що на спірній земельній ділянці розташована пам`ятка археології місцевого значення Селище, яке взяте під охорону держави рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 №61, охоронний об`єкт №612. Указане рішення є чинним та обов`язковим для виконання, а зазначені докази перебувають у відкритому доступі, а також існували як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент прийняття оскаржуваного рішення, з метою спростування висновків суду першої інстанції.

Доводить, щовисновок судової земельно-технічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №1271 від 09.02.2021 не може бути належним і достатнім доказом у справі, оскільки ґрунтується на самому лише технічному звіті з інженерно-геодезичних вишукувань без огляду експертом спірної земельної ділянки, який також особисто не проводив відповідні топографо-геодезичні і картографічні роботи.

Крім того, указаний технічний звіт до матеріалів справи не долучався і прокурор не був з ним ознайомлений. Відтак, висновок експерта є непрямим доказом та сам пособі не може замінювати технічний звіт з інженерно-геодезичних вишукувань, як доказ і бути підставою для звільнення від доказування.

Звертає увагу, що у висновку зазначено, що відповідно до інформації адвоката Жовновача А.М. надати оригінали обмінних файлів та проект відведення спірної земельної ділянки не є можливим у зв`язку із їх втратою. Проте зазначені твердження не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі доказами, відтак, на думку прокурора, така позиція сторони відповідача спрямована на введення в оману судового експерта і суду.

Зазначає, що у разі призначення експертизи у даній справі ухвалою суду, зазначені недоліки і суперечності можливо було б усунути шляхом витребування необхідних матеріалів та їх дослідження, як під час проведення експертизи, так і під час судового розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, прийнявши до розгляду докази, надані відповідачем вже після встановленого судом строку для надання відзиву та через 7 місяців після закриття підготовчого провадження.

Натомість судом не враховано, що за будь-яких умов відповідач ОСОБА_1 не могла і не може законно набути право приватної власності на спірні землі фонду та історико-культурного призначення, оскільки для ведення особистого селянського господарства, що прямо суперечить нормам чинного законодавства, які регулюють правовий режим використання зазначеної категорії земель, і вказує на відсутність можливості й у подальшому використання відповідачем цієї земельної ділянки.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25.07.2022 апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишено без задоволення; рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 11.11.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2023 касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено частково; постанову Полтавського апеляційного суду від 25.07.2022 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2023 визначено склад суду: головуючий суддя Прядкіна О.В., судді-члени колегії: Бутенко С.Б., Обідіна О.І.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.11.2023 закінчено підготовчі дії; справу призначити до розгляду в приміщенні апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2024 призначено у справі комплексну судову експертизу (земельно-технічну та з питань землеустрою), проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса»; провадження у справі зупинено.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.07.2024 №2312/0/15/-24 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Полтавського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, сформованим 12.08.2024, замінено головуючого суддю з Прядкіної О.В. на Пилипчук Л.І.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.09.2024 справу прийнято до провадження, поновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.12.2024 витребувано у Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації координати меж ділянки, яка є землями пам`ятки археології місцевого значення «Селище» в системі координат УСК 2000 в паперовому та в електронному вигляді (зокрема на флеш-носії файли *.dmf, *.dxf, *.xml, *.in4).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2025 направлено матеріали справи №617/1848/19 до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» для проведення призначеної ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2024 комплексної судової експертизи (земельно-технічної та з питань землеустрою).

05.08.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов висновок експертів №3142/3143 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою від 28.07.2025 за матеріалами цивільної справи №617/1848/19.

28.08.2025 Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова подала до апеляційного суду пояснення з урахуванням висновку експертів №3142/3143 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою від 28.07.2025.

Вважає, що при проведенні указаної судової експертизи експертами не в повному обсязі з`ясовано обставини справи та не взято до уваги підтверджуючі документи надані прокурором. Зокрема, не враховано, що факт належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду підтверджується долученим до позовної заяви Технічним звітом від 11.11.2019. Тобто під час проведення дослідження використано матеріали інженерно- геодезичних вишукувань, підготовлені ПФ ВК «ІСТОК» на замовлення відповідача, при цьому технічний звіт з інженерно-геодезичних вишукувань на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0048, виконаний 11.11.2019 ТОВ «Земсервіс-Б», у ході проведення топографо-геодезичних робіт, яким установлено, що на цій земельній ділянці ухил у частині території перевищує три градуси, не враховано при дослідженні взагалі. Відповідно прибережна захисна смуга Печенізького водосховища повинна подвоюватись, зі 100 метрів перетворюється в 200 метрів.

Звертає увагу, що експертами не надано відповідей на питання суду №7 та №8 стосовно того чи перетинається спірна земельна ділянка із землями пам`ятки археології місцевого значення «Селище» та чи відповідає висновок технічного звіту з інженерно-геодезичних вишукувань на земельній ділянці, складеного у 2019 році ТОВ «Земсервіс-Б» щодо крутизни схилу досліджуваної земельної ділянки даним Технічної документації про характеристики земельних угідь за схилами місцевості Радгоспу «Салтівський» Вовчанського району Харківської області, розробленої у 1988 році Харківським науково-дослідним та дослідницькій проектним інститутом землеустрою.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про, що указані висновки не спростовують доводів щодо належності спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення.

Наголошує, що пам`ятка археології місцевого значення Селище взята під охорону держави рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 №61, охоронний №612, і вона з того часу вже була об`єктом охорони культурної спадщини в силу вимог абз. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

При цьому, рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 №61 за змістом ст.39 Закону УРСР «Про обласну Раду народних депутатів Української РСР», ст.144 Конституції України та ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є чинним та обов`язковим для виконання, а зазначені докази перебувають у відкритому доступі, а також існували як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент прийняття оскаржуваних рішень.

Тоді як занесення указаної пам`ятки до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 03.09.2020 №2088 лише свідчить про дії уповноважених органів, спрямовані на приведення відповідної документації у відповідність до чинного законодавства України, проте не спростовують існування пам`ятки як охоронюваного об`єкта культурної спадщини ще з 1972 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.09.2025 поновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

25.11.2025 ГУ Держгеокадастру у Харківській області звернулося в апеляційний суд із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника управління.

У суді апеляційної інстанції прокурор доводи апеляційної скарги з урахуванням додаткових пояснень від 28.08.2025 підтримав, наполягав на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №7046-СГ від 27.04.2017 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної територіальної громади Вовчанського району Харківської області.

Орієнтовний розмір земельної ділянки 1,6 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства./а.с.31 т.1/

На замовлення ОСОБА_1 ТОВ «АГ Ріелті» виготовило проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із зміною цільового призначення приватної власності, кадастровий номер :03:001:0048 для індивідуального садівництва, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області./а.с.19-24 т.1/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №19171-СГ від 11.10.2017 затверджено цей проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,6000 га, у тому числі пасовища (кадастровий номер :03:001:0048), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної територіальної громади Вовчанського району Харківської області./а.с.27-29 т.1/

Згідно з технічним звітом з інженерно-геодезичних вишукувань на земельній ділянці за кадастровим номером :03:001:0048, виконаним 11.112019 ТОВ «Земсервіс-Б», у ході проведення топографо-геодезичних робіт установлено, що на цій земельній ділянці ухил у частині території перевищує три градуси. Відповідно прибережна захисна смуга Печенізького водосховища повинна подвоюватись, зі 100 м перетворюється в 200 м. Площа прибережної захисної смуги складає 1,3698 га./а.с.67-74 т.1/

Відповідно до листа Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації від 14.11.2019 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0048 розташована пам`ятка археології місцевого значення «Селище» (взята під охорону держави рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 № 61).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №1271 від 09.02.2021, земельна ділянка прибережної захисної смуги, що підлягала зйомці, лежить на лівому березі Печенізького водосховища та має пологий рельєф з незначним ухилом: 0-3 градуси. Земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0048 знаходиться за межею прибережної захисної смуги. Експертне дослідження проводилось на підставі технічного звіту з інженерно-геодезичних вишукувань земельної ділянки та геодезичної зйомки, проведеної ВК ФП «Істок»./а.с.48-61 т.2/

Листом Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації №05-25/248 від 29.01.2021 повідомлено, що об`єкт культурної спадщини «Селище» перебуває на державному обліку, як пам`ятка археології місцевого значення та має охоронний номер 4639-Ха. Місцезнаходження пам`ятки - с.Металівка, Старосалтівська територіальна громада. Зазначена пам`ятка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 03.09.2020 №2088 за категорією місцевого значення. На указану пам`ятку археології місцевого значення не складено паспорт об`єкта культурної спадщини./а.с.122 т.2/.

Відповідно до листа начальника ГУ ДГК за №29-20-9-1447/0/19-21 від 24.02.2021 відомості з координатами меж пам`ятки археології, координатами поворотних точок меж, акт виносу в натурі з прив`язкою до місцевості стосовно пам`ятки археології (історії та культури) «Селище» - відсутні./а.с.121 т.2/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що прокурор не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів порушення прав Харківської обласної державної адміністрації та Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

При цьому судом першої інстанції враховано висновок судової земельно-технічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №1271 від 09.02.2021, яким установлено, що спірна земельна знаходиться за межею прибережної захисної смуги і перетини контурів указаної земельної ділянки з межею прибережної захисної смуги водосховища відсутні.

Доводи прокурора стосовно розташування на спірній земельній ділянці пам`ятки археології місцевого значення Селище, районний суд відхилив з підстав їх недоведеності належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, зводяться до довільного трактування норм матеріального права та переоцінки доказів на власну користь. При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Статтею 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі водного фонду.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частина перша статті 85 ВК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України.

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор, зокрема зазначав, що спірна земельна ділянка знаходиться біля урізу води (на відстані 100 м), у прибережній зоні, оскільки крутизна схилів на цій території перевищує три градуси, що підтверджується технічним звітом з інженерно-геодезичних вишукувань, складеним 11.11.2019 ТОВ «Земсервіс-Б».

Залишаючи поза увагою такий доказ та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка знаходиться за межею прибережної захисної смуги, про що свідчить наданий відповідачем ОСОБА_1 висновок судової земельно-технічної експертизи від 09.02.2021.

Надаючи оцінку такому доказу в контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Частинами третьою, п`ятою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства обов`язок доказування та подання доказів покладено на кожну сторону. При цьому відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи висновок судової земельно-технічної експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №1271 від 09.02.2021 щодо визначення крутизни схилу спірної земельної ділянки експерт проводив на підставі наданого стороною відповідача технічного звіту з інженерно-геодезичних вишукувань земельної ділянки, складеного в 2020 році ВК ФП «Істок». При цьому огляд земельної ділянки експерт не проводив. Проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки йому наданий не був, а сам технічний звіт, який був підставою для складення відповідного висновку, на момент постановлення оскаржуваного рішення (11.11.2021) у матеріалах справи був відсутній.

Тому сам по собі висновок судової земельно-технічної експертизи від 09.02.2021 не є достатнім доказом на підтвердження того, що спірна земельна знаходиться за межею прибережної захисної смуги і перетини контурів указаної земельної ділянки з межею прибережної захисної смуги водосховища відсутні.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №910/14452/20 сформовано висновок щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування; відзначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Реалізуючи наведене процесуальне право представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Жовновач А.М. заявлено клопотання про призначення комплексної судової експертизи (земельно-технічної та з питань землеустрою), яке ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2024 задоволено та призначено комплексну судову експертизу (земельно-технічної та з питань землеустрою).

Згідно із висновком експертів №3142/3143 від 28.07.2025 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою експертами Національного наукового центру «інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріса», установлено наступне.

По-перше, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0048 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (код згідно із КВЦПЗ - 01,03), угіддя пасовища (код згідно із КВЗУ 002.02).

По-друге, проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної територіальної громади Вовчанського району Харківської області за складом, змістом та правилами оформлення відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинним на 11.10.2017.

По-третє, крутизна схилу земельної ділянки прибережної захисної смуги водосховища, що розташована за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області та примикає до земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:001:0048 площею 1,6000 га, складає менше 3 градусів.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0048 не перетинається з землями водного фонду прибережної захисної смуги водосховища у досліджуваній місцевості.

Твердження прокурора, що при проведенні указаної судової експертизи експертами не в повному обсязі з`ясовано обставини справи та не взято до уваги факт належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду з посиланням на Технічний звіт від 11.11.2019, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки цей звіт не є достатнім доказом на підтвердження того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду. Натомість при формуванні відповідного висновку судовий експерт Бохонська О.В. досліджував наявні у справі докази у своїй сукупності, зокрема, графічні матеріали та оригінал примірника Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Також судовий експерт врахував Технічний звіт з інженерно-геодезичних вишукувань земельної ділянки за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради, Вовчанського району, Харківської області, складений ВКПФ «Істок» у 2020 році. Відповідний технічних звіт розміщений на аркушах справи 129-146 том 3 справи, становив безпосередній предмет дослідження експертів, як і проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки та координати кутів повороту меж геопросторових об`єктів дослідження (земельних ділянок та документації), перераховані в системі координат УСК 2000 у паперовому вигляді (з позначенням про систему координат), а також результати геодезичних та землевпорядних робіт в системі координат УСК 2000 у електронному вигляді та ті, які внесені до відомостей Державного земельного кадастру.

Отже, висновок експертів №3142/3143 від 28.07.2025 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою експертами Національного наукового центру «інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріса» є належним та допустимим доказом.

Надаючи оцінку твердженням прокурора, що експертами не надано відповіді на питання суду №7 стосовно того, чи перетинається спірна земельна ділянка із землями пам`ятки археології місцевого значення «Селище», колегія суддів ураховує наступне.

Так, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.12.2024 витребувано у Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації координати меж ділянки, яка є землями пам`ятки археології місцевого значення «Селище» в системі координат УСК 2000 в паперовому та в електронному вигляді (зокрема на флеш-носії файли *.dmf, *.dxf, *.xml, *.in4).

27.01.2025 на виконання указаної ухвали суду до апеляційного суду надійшов лист Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації від 24.01.2025 №05-25/118, яким повідомлено про відсутність у Департаменті координат меж ділянки, яка є землями пам`ятки археології місцевого значення «Селище» в системі координат УСК 2000, оскільки на момент розроблення облікової документації, Порядок обліку об`єктів культурної спадщини (у редакції від 04.01.2015) не передбачав їх необхідність.

Згідно з п.5.14. Порядку обліку об`єктів культурної спадщини в редакції від 12.04.2024, затверджено наказом Міністерства культури України 11.03.2013 №158 (у редакції наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024 №158) після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру і набуття ним статусу пам`ятки, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним органи (особи) забезпечують розроблення технічної документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`ятки, що є складовою облікової документації на пам`ятку і вноситься після її затвердження до складу облікової справи.

Зазначена технічна документація із землеустрою, що має містити координати межі ділянки, до Департаменту не надходили.

Отже, відсутність відомостей щодо координат межі земельної ділянки пам`ятки археології місцевого значення «Селище» об`єктивно унеможливлює надання відповіді на запитання №7, тоді як поставлене на вирішення експерта запитання №8 виходить за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю.

За встановлених обставин, надаючи оцінку висновку експертів №3142/3143 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою, в сукупності з іншими доказами, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності прокурором приналежності спірної земельної ділянки до земель водного фонду.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка є пам`яткою археології місцевого значення «Селище», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 53 ЗК України (в редакції від 01.01.2017) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Стаття 54 ЗК України визначено, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Згідно із пунктом г частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

За правилами статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться, зокрема землі історико-культурного призначення.

Відповідно до приписів статей 1, 2, 13 та 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

За типами об`єкти культурної спадщини поділяються на: споруди (витвори), комплекси (ансамблі) та визначні місця.

Об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.

Землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

Згідно із п.3 Розділу Х Прикінцеві положення Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Із огляду на викладені норми Закону, враховуючи відсутність у Департаменті культури і туризму Харківської ОДА відомостей про координати меж ділянки, яка є землями пам`ятки археології місцевого значення «Селище» в системі координат УСК 2000, неможливо установлення її перетину зі спірною земельною ділянкою. Саме по собі рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 №61 «Про затвердження списків пам`ятників культури, розташованих на території Харківської області» не свідчить, що спірна земельна ділянка є пам`яткою археології місцевого значення «Селище».

При цьому колегія суддів ураховує, що якість копії списку пам`ятників культури, розташованих на території Харківської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих від 25.01.1972 №61, - не дозволяє установити його зміст./а.с.117-119 т.1/

Занесення указаної пам`ятки до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 03.09.2020 №2088, не впливає на законність та правомірність наказів Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 27.04.2017 №7046-СГ та «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» від 11.10.2017 №19171-СГ.

Інших доводів, які б впливали на правильність висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 11 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.12.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна