Справа № 159/4739/25
Провадження № 2/159/1639/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
12 грудня 2025 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
під головуванням судді Губара В.Є.,
з участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщення шляхом виселення,
Позивач ОСОБА_1 подала у суд позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні належною ОСОБА_1 частки в квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
В обгрунтування позову зазначає, що позивач є власником 1/2 частки квартири, ОСОБА_3 також є власником 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 визнаний рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2009 недієздатним та йому призначено опікуна ОСОБА_1 .. З 1990 року до 2012 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо, відповідач проживав селі Замшани Ковельського району Волинської області. Однак згодом у 2021 році ОСОБА_2 зробили операцію у Ковельському МТМО і для реабілітації позивачка дозволили відповідачу тимчасово проживати у неї для можливості належного отримання лікування в післяопераційний період. З 2022 року відповідач відновив своє здоров`я до задовільного стану, однак звільняти квартиру позивачки не бажає. Відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Останній робить життя позивачки та її недієздатного сина у своїй квартирі нестерпним, відповідач влаштовує постійні сварки, ображає, обзиває. На усні звернення позивачки відповідач виселятися із її житла не хоче. Неодноразові прохання виселитись з квартири відповідач ігнорує, продовжує нею користуватись без відповідних правових підстав. Враховуючи вищенаведене, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
24.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Судові витрати просить стягнути з відповідача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належно повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, причини неявки не повідомив. Відзив не подав.
Суд, керуючись положенням статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом 04.12.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 15.00 годину 12.12.2025.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно витягу про державну реєстрацію прав позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (її син) квартира АДРЕСА_4 належать на праві спільної часткової власності (1/2 частки кожному) на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2012.
ОСОБА_3 визнано недієздатним, його опікуном призначено ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2009.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 31.08.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , за якою раніше проживав, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/009041837 від 07.07.2025. Однак, як зазначає позивач, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я відповідача та здійснення операції у Ковельському МТМО вона дозволила йому тимчасово проживати у її квартирі. З 2022 року відповідач відновив своє здоров`я, проте звільнити квартиру позивача не бажає, постійно вчиняє сварки, ображає, робить життя позивачки та її недієздатного сина в її квартирі нестерпним.
Згідно копії постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2024 ОСОБА_2 притягнуто до адмністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України, визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав.
Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Такого висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.12.2022 у справі №330/1569/19.
Позивач та третя особа, опікуном якого є ОСОБА_1 , являються власниками квартири, відповідач ОСОБА_2 тимчасово проживає без реєстрації у належній позивачу та її недієздатному сину на праві спільної часткової власності квартирі, чим порушує конституційні права користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилаються на те, що відповідач добровільно звільнити її квартиру не бажає, крім того влаштовує сварки, ображає, робить життя її та недієздатного сина нестерпним, що підтверджується дослідженими судом доказами у справі. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивачки про вчинення перешкод їй в користуванні квартирою, а відтак суд, зважаючи на предмет та підставу позову, вважає доведеним наявність перешкод у користуванні вищевказаною квартирою та дійшов висновку про те, що у відповідності до вимог статті 391 ЦК України позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.
Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення задоволено повністю на користь позивача, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 263, 264, 265, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщення шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - задовольнити повністю.
Усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 частки в квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968 (дев"ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне заочне рішення складено 12.12.2025.

Головуючий:В. Є. ГУБАР