Справа № 472/122/25
Провадження №2/472/217/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Чорної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у селищі Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАТ МИКОЛАЇВСЬКЕ", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Веселинівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію речового права (права оренди),
29 січня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАТ МИКОЛАЇВСЬКЕ", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Веселинівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію речового права (права оренди).
Позивач вказує, що вказаними договорами оренди земельних ділянок порушуються її права як співвласника наданих в оренду земельних ділянок, оскільки вказані договори були укладені без її згоди як співвласника, а тому, укладаючи договір оренди, відповідачі порушили норми чинного законодавства.
Таким чином, позивач просить суд: визнати недійсним вказані договори оренди землі від 14.08.2018 року; скасувати рішення державного реєстратора Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни індексний номер: 43204131 від 26.09.2018 року та індексний номер: 43205136 від 26.09.2018 року.
В судове засідання представник позивача - адвокат Губська Ю.О. та ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 31.10.2025 року представник позивача Губська Ю.О. подала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, а справу просила розглянути без їх участі.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 20.06.2025 року відповідачі подали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі.
В судове засідання представник відповідача ТОВ "ПРАТ Миколаївське" не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав.
В судове засідання представник третьої особи Веселинівської селищної ради не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Вказане підтверджується копіями зазначених договорів оренди землі та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Щодо позовної вимоги про визнання договорів оренди землі від 14 серпня 2018 року недійсними.
П. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлена імперативна норма, якою закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бут вільним і відповідати його внутрішній волі, (ч. 3 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися озпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право иватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно ібавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, (ч. 1). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, (ч. 2).
Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд».
«Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права обмежений у його здійсненні», (ч. 1 ст.321 ЦК України).
«Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)», (ч. 1 ст. 355 ЦК України).
«Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю», (ч. 1 ст. 356 ЦК України).
«Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою», ст. 358 ЦК України).
«Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності», (ч. 1 ст. 361 ЦК України).
Ч. 5 ст. 1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона ежить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, 1/3 частка спадкового майна належить позивачці ОСОБА_1 , починаючи з 2011 року.
«За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом», (ст.792 ЦК України).
Ст. 4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали оспорювані договори оренди земельних ділянок без згоди позивачки ОСОБА_1 , не повідомивши її про укладення договорів та не маючи з нею жодної домовленості. Через це позивачка обмежена у користуванні своєю власністю і визнання договорів оренди недійсними є єдиним способом, який відповідає усуненню перешкод у користуванні належним позивачці майном, оскільки ТОВ «ПРАТ Миколаївське» незаконно користується належними їй 1/3 частками земельних ділянок, на підставі незаконно укладених договорів оренди на всю площу земельних ділянок.
Наразі позивачка позбавлена права та можливості користуватися належною їй власністю, остання не отримує прибутку від належного їй майна та не може розпорядитися своєю 1/3 часткою земельних ділянок.
Таким чином, оскільки, в силу вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України позивачці належить 1/3 частка в спірних земельних ділянок з дня відкриття спадщини, то на момент укладення оспорюваних договорів оренди відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являлися власниками (співвласниками) усього спадкового майна, та мали отримувати згоду на укладення правочину у позивача ОСОБА_1 . За такого, суд дійшов висновку, що вказані правочини між відповідачами були укладені неправомірно.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.
Згідно зі статтею 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 759 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму (частина перша статті 760 ЦК України).
Згідно зі статтею 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Отже, Договори оренди земельних ділянок укладені між відповідачами були укладені без домовленості з позивачкою, якій належить право власності на 1/3 частку спірних земельних ділянок, та без згоди останньої на укладення таких договорів, у зв`язку з чим позовні вимоги, в цій частині, є обґрунтованими, а вказані договори оренди землі від 14.08.2018 року підлягають визнанню недійсними.
Щодо позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни індексний номер: 43204131 від 26.09.2018 року та індексний номер: 43205136 від 26.09.2018 року.
Суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни індексний номер: 43204131 від 26.09.2018 року та індексний номер: 43205136 від 26.09.2018 року, не відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29) та від 23 листопада 2021року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21 пункт 153).
Отже, у даній справі, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про скасування рішень державного реєстратора Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни індексний номер: 43204131 від 26.09.2018 року та індексний номер: 43205136 від 26.09.2018 року, оскільки судове рішення про визнання недійсними спірних договорів оренди землі від 14.08.2018 року вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на спірні земельні ділянки.
Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 144/1346/21, від 05 квітня 2023 року у справі №125/788/21.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування рішень державного реєстратора Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни індексний номер: 43204131 від 26.09.2018 року та індексний номер: 43205136 від 26.09.2018 року не підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень (за позовну вимогу про визнання договорів оренди землі недійсними) та 1211,20 гривень (за позовну вимогу про скасування рішень державного реєстратора).
За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі по 403,73 гривні з кожного (1211,20 гривень / 3).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАТ МИКОЛАЇВСЬКЕ", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Веселинівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію речового права (права оренди), - задовольнити частково.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни індексний номер: 43204131 від 26.09.2018 року та індексний номер: 43205136 від 26.09.2018 року.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко