г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 210/593/25
Номер провадження 2/213/1710/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгої А.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу №210/593/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ про відшкодування шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 03 жовтня 2024 року по вул. Волонтерів, біля будинку №55 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області відповідач керуючи автомобілем марки MERSEDES-BENZ C220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки Renault Zoe, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який отримав механічні пошкодження. Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року по справі 214/9324/24 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 204 150,28 грн. Окрім того, позивач поніс витрати на проведення даного дослідження та формування висновку у розмірі 8 000,00 грн. Тому просить стягнути з відповідача матеріальні збитки в загальному розмірі 212 150,28 грн. Окрім цього, позивач зазначає, що внаслідок пошкодження свого авто порушення права власності, йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, відшкодування яких він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 221,50 грн, а також витрати на правову допомогу, суму яких зазначить пізніше.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю.

04 квітня 2025 року цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

08 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06 червня 2025 року судом у справі ухвалено заочне рішення.

02 липня 2025 року представником відповідача подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 15 липня 2025 року заочне рішення від 06 червня 2025 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року у справі залучено третю особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року витребувано докази.

11 листопада 2025 року надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про залучення співвідповідача відмовлено та заяву представника позивача про уточнення позовних вимог від 01 грудня 2025 року повернуто без розгляду.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив всі обставини, які викладені в позові, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав клопотання, де просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із необгрунтованістю. Зазначив, що в листі МТСБУ

№3-02б/24407 від 30 вересня 2025 року зазначено про відмову ОСОБА_2 у відшкодуванні завданої шкоди, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, пов`язана з тим, що ОСОБА_2 не виконав вимогу п. 31.4 ст. 31 Закону 3720, а саме не зберіг пошкоджений ТЗ у такому стані, в якому він знаходився після ДТП до огляду представником МТСБУ. Вказане твердження не відповідає дійсності, у зв`язку з тим, що автомобіль марки RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_3 безпосередньо після ДТП 22 жовтня 2024 року був оглянутий судовим експертом Чивчиш О.П., а в подальшому 31 жовтня 2024 року судовий експерт ОСОБА_5 визначив вартість матеріального збитку в експертизі №Д10/10/24. Вімовляючи ОСОБА_2 у відшкодуванні шкоди, МТСБУ ігнорує той факт, що на сайті МТСБУ міститься інформація про залучення МТСБУ (позиція 16) ФОП ОСОБА_5 для визначення заподіяної шкоди. Крім того, просить врахувати той факт, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, а тому має пільги, ув`язку з чим на підставі п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди повинно проводити саме МТСБУ у порядку, визначеному вище зазначеним Законом. Вважає, що позивач звернувся до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3 передчасно, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах визначеного порядку відшкодування з МТСБУ на відповідача, який має статус учасника бойових дій, суперечить положенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, огляд транспортного засобу потерпілого проводився 22 жовтня 2024 року спеціалістом за відсутності ОСОБА_3 . Представник третьої особи МТСБУ в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, заперечує проти вимог до МТСБУ.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію траспортного засобу, ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Renault Zoe, державний номерник знак НОМЕР_4 .

Відповідно до постанови Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року по справі 214/9324/24, яка набрала законної сили 18 листопада 2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як видно із постанови, 03 жовтня 2024 року о 10:40 годині біля будинку 66 по вул. Волонтерів у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3 , керуючи автомобілем MERSEDES-BENZ C220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_4 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не відреагував на її зміну рухаючись з перевищенням максимальної дозволеної швидкості руху у населеному пункті та починаючи виконувати маневр обгону не переконався в безпечності своїх дій та скоїв зіткнення з автомобілем автомобілем Renault Zoe, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , яка саме виконувала маневр лівого повороту з увімкненим лівим покажчиком повороту, після чого продовжуючи рух в некерованому автомобілі скоїв наїзд на бордюрний камінь та виїхав за межі проїзної частини. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки.

22 жовтня 2024 року судовим експертом Чивчиш О.П. проведено огляд транспортного засобу Renault Zoe.

Відповідно до висновку експерта №Д10/10/24 від 31 жовтня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки власнику пошкодженого автомобіля Renault Zoe, в цінах на дату 22 жовтня 2024 року, складає 141 015,98 грн; вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля Renault Zoe, в цінах на 22 жовтня 2024 року складає 204 150,28 грн.

За проведення транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого автомобіля Renault Zoe позивач сплатив 8 000,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурой №87 від 08 жовтня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 17 грудня 2023 року.

Як видно з листа Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі №129073 розглянуто повідомлення ОСОБА_2 від 22 серпня 2025 року щодо дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 03 жовтня 2024 року за участю транспортного засобу марки RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_3 . Повідомлено, що відповідно до п.п. 1 п. 43.1 ст. 43 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно з п. 31.4 ст. 31 Закону водії, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого (знищеного) майна зобов`язані зберігати пошкоджене (знищене) майно, у тому числі транспортні засоби, у тому стані, в якому воно перебувало після настання ДТП, до того часу, поки його не огляне представник страховика (у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - МТСБУ), а також забезпечити можливість проведення огляду пошкодженого (знищеного) майна, у тому числі транспортного засобу, представниками страховика (МТСБУ). Відповідно до Протоколу огляду траспортного засобу від 11 вересня 2025 року ТЗ марки RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на дату огляду був в розібраному стані та частково відновленим. Вказано, що ОСОБА_2 не виконано вимогу п. 31.4 ст. 31 Закону 3720, а саме не збережено пошкоджений ТЗ у такому стані, в якому він знаходився після ДТП. Згідно з п.п. 6 п. 30.2 ст. 30 Закону 3720 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право наотримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Також проінформовано, що відповідно до ст. 1187 ЦК України ОСОБА_2 має право вимоги відшкодування шкоди з особи, відповідальної за скоєння ДТП.

Відповідачем добровільно завдані матерільні збитки не відшкодовані.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пленум Верховного суду України в п.4 Постанови від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначив наступне: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 23 січня 2019 року у справі 674/1666/14-ц.

Положеннями ст.1187 ЦК Українипередбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ч.1 ст. 1188 ЦК Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені устатті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст. 999 ЦК Українидо відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цьогоКодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань ухвалений Закон №1961-IV, яким визначені як засади, так і процедури отримання потерпілими особами відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.

Відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, страхова компанія відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

З огляду на Офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 див. в Рішенні Конституційного Суду№ 7-рп/2014 від 23 грудня 2014 року, аналіз положень статті 13 Закону №1961 вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені в її пункті 13.2, є керування транспортним засобом, який належить особам на праві власності, тоді як для осіб, наведених у пункті 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі.

У Законі України №1961 IV передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону України № 1961 IV, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.

Нормами п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно зпунктом 13.1статті 13 цього Закону. Відповідно до положень п.39.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень п. 40.1 ст. 40 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди.

Нормами п.п. «г» п.41.1статті 41 вказаного вище Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється діяпункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 6 цієї статті, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Висновок суду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03 жовтня 2024 року, внаслідок якої було заподіяно збитків власнику автомобіля Renault Zoe, державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , а також наявність вини у скоєнні цієї пригоди відповідача ОСОБА_3 встановлені постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що позивачу як власнику пошкодженого майна завдана матеріальна шкода, яка визначена експертним висновком.

Також в ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди, був учасником бойових дій.

У разі якщо водій, як винуватець у дорожньо-транспортній пригоді, є учасником бойових дій, останній звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і відшкодуванням збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ.

Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`наведено в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18) та від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18).

Отже, оскільки відповідач, будучи учасником бойових дій, в момент ДТП керував транспортним засобом на законних підставах, у нього відсутній обов`язок відшкодовувати майнову шкоду, завдану потерпілому, оскільки відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначена особа, проводить МТСБУ.

На підставі вищенаведених норм закону та встановлених під час розгляду справи обставин, суд доходить висновку, що позивач передчасно звернувся до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3 , оскільки у даному випадку покладення основного обов`язку з відшкодування шкоди з МТСБУ на відповідача, який має статус учасника бойових дій, суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ОСОБА_3 може виступати як співвідповідач у такій справі лише у тому випадку, коли розмір заподіяної ним шкоди перевищує ліміт страхової виплати МТСБУ, оскільки у нього виникне необхідність доплатити різницю між розміром такої шкоди і страховою виплатою для повного відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті48 ЦПКУкраїни).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі№910/17792/17.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначити розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог із роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до винного водія і страховика або лише до винного водія після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою.

Вказане свідчить, що позивач не залучив у передбачений ст.51 ЦПК України строк до участі у справі МТСБУ, на яке відповідно до ст.ст. 13,41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено першочерговий обов`язок з відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_3 (учасник бойових дій), що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, на що неодноразово вказував Верховний Суд.

Так, у постанові від 14 серпня 2024 року по справі № 520/2056/15-ц Верховний Суд зазначив, що у разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19, від 21 листопада 2022 року у справі № 754/16978/21.

Оскільки ОСОБА_3 , визнаний винуватцему вчиненні ДТП є учасником бойових дій, то з урахуванням вимог п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільна відповідальність за спричинення ним шкоди внаслідок ДТП покладається як на нього самого так і на МТСБУ.

При таких обставинах, ураховуючи, що позивач пред`явив позов не до усіх належних відповідачів, яким, зокрема є МТСБУ, який повинен відповідати в межах встановленого законом страхового ліміту відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, а тільки до винуватого водія ОСОБА_3 , який несе відповідальність в межах різниці між страховим відшкодуванням та розіром заподіяної потерпілому матеріальної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 141, 263-265, 274, 274, 352-354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Щербачов Андрій Петрович, АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: адвокат Чепурнов Віталій Іванович, пров. Бульварний, 4/1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Дата складення повного тексту судового рішення 05 грудня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв