_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4703/11
Провадження № 4-с/947/63/25
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- скаржника ОСОБА_1 ,

- представника ДВС Вакуленка Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку судового контролю за виконанням судових рішень в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою звернулася ОСОБА_1 на дії державних виконавців Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність державних виконавців Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса та зобов`язання зняти арешт з її нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 12.11.2025 скаргу прийнято до провадження. Судове засідання призначено на 02.12.2025.

У судовому засіданні, 02.12.2025, скаржниця частково підтримала свою скаргу, а саме в частині зняття арешту з належного їй нерухомого майна. Представник органу ВДВС проти задоволення скарги заперечив. .

Перевіривши доводи скаржниці, дослідивши наявні в матеріалах справи документи на їх підтвердження, суддя доходить висновку про задоволення скарги з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судом установлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.05.2012 у справі № 2-4703/11 позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість у розмірі 207 640,04 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 850 грн та витрати ІТЗ 60 грн.

На підставі вказаного рішення Київським районним судом м. Одеси 17.10.2012 видано виконавчий лист № 2-4703/11 про стягнення заборгованості в розмірі 207 640,04 грн, (боржник ОСОБА_1 ).

Згідно з відповіддю Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 14.08.2024 установлено, що на підставі виконавчого листа № 2-4703/11 були відкриті такі виконавчі провадження:

- у період з 23.05.2013 по 25.12.2013 виконавче провадження № 38106373, яке завершено па підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

- у період з 29.01.2015 по 20.05.2015 виконавче провадження № 46333052, яке завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

- у період з 27.05.2016 по 14.06.2017 виконавче провадження № 51237986, яке завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Щербакова Ю.С. від 23.05.2013 в межах виконавчого провадження № 38106373 накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

У подальшому означений виконавчий лист для примусового виконання не надавався,

30.07.2020 між ПАТ «КБ «Надра» (клієнт) та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (фактор) укладено договір відступлення права вимоги, зокрема за договором № ОД 17/05/2006/840-К/8 від 19.05.2006, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2023 заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-4703/11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованості у розмірі 207 640,40 грн, судового збору 850 грн та витрат ІТЗ 60 грн, стосовно ОСОБА_1 . Поновлено строк для пред`явлення до примусового виконання дублікату виконавчого листа у справі № 2-4703/11 стосовно боржника ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2023 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФГ «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-4703/11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості у розмірі 207 640,4 грн, судового збору 850 грн та витрат на ІТЗ 60 грн, відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та поновлення строку для його пред`явлення до примусового виконання.

Мотиви прийнятого рішення

Так, за приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Аналізуючи перебіг вчинення процесуальних дій у вказаних виконавчих провадженнях, суд уважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин законодавство, чинне як на час виконання/невиконання юридично значимих дій стяувачами, боржником та/або органом ДВС, так і на час оскарження прийнятих рішень.

Оскільки арешт це триваюче обмеження права особи, останній може бути оскаржений безвідносно до строків його накладення.

Так, на час накладення арешту на майно боржника (в 2013 році) був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за № 606-XIV (далі також Закон № 606-XIV). Водночас, з 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за № 1404-VIII (далі також Закон № 1404-VIII).

Темпорально строки пред`явлення виконавчих документів до виконання в цих законах врегульовано по різному.

Так, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. (ч. 1, 2 ст. 23 Закону № 606-XIV).

Оскільки повноваження органів державної виконавчої служби, стягувача та боржника, зокрема в частині подання виконавчих листів для примусового виконання є законодавчо врегульованими, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, зокрема щодо підставності відкриття виконавчих проваджень та вчинення виконавчих дій, а також перебігу строків для повторного подання виконавчого листа для примусового виконання.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Водночас, згідно з ч. 1, 2, 4, 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як установлено судом виконавчий лист № 2-4703/11 востаннє 14.06.2017, після завершення виконавчого провадження № 51237986 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувану ВАТ «КБ «Надра».

У подальшому означений виконавчий лист для примусового виконання не надавався,

Відтак, як річний, так і трирічний строк, установлений вказаними законами для подання виконавчого листа для примусового виконання закінчили свій перебіг.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV). Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (ч. 4 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить ч. 3 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV; ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України ).

Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на «майно» повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Саме «необхідність у демократичному суспільстві» обумовлюється обставинами, які виправдовують таке втручання, мають бути «відповідними і достатніми» для такого втручання, а «нагальна суспільна потреба» пропорційна законній (легітимній) меті.

Відтак, основоположним критерієм, за наявності перших двох, є дотримання пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». При цьому особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

У цій справі суд установив, що арешт на майно скаржника у виконавчих провадженнях накладено більше 12 років тому. Самі виконавчі провадження знищені.

Після повернення стягувану ПАТ «КБ «Надра» у виконавчому провадженні № 51237986 виконавчого листа № 2-4703/11, останнє повторно з метою його примусового виконання до органів ДВС не зверталося. Як наслідок стягувачем пропущено строк звернення з виконавчим листом для примусового виконання. Будь-які дані про те, що вказаний строк поновлено судом, відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, будь-які обмеження, яким піддається особа зі сторони державних органів, повині бути співмірними з метою їх застосування, а також мати можливість бути переглянутими з розумною періодичністю.

Ні Закон № 606-XIV, ні Закон № 1404-VIII не передбачають можливість перегляду рішення про накладення арешту на майно боржника виконавцем за межами виконавчого провадження.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень, пропущення строку звернення для примусового виконання за виконавчим листом № 2-4703/11 без його поновлення в судовому порядку, дає суду достатні підстави для прийняття рішення про задоволення скарги боржника та зняття накладеного арешту.

Водночас, перекладення обов`язку на боржника щодо необхідності визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, на противагу обов`язку стягувача поновити строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання, на думку суду, не відповідає принципу розумності.

Як наслідок, наявний арешт на майно боржника, за вказаних вище обставин, є невиправданим втручанням у справо особи на мирне володіння майном та носить для нього надмірний тягар. У цій справі право особи на мирне володіння майном, на даному етапі здійснення виконання судового рішення, враховуючи викладені обставини, превалює над правом на належне виконання остаточних і обов`язкових судових рішень.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 , з урахуванням зміни прохальної частини задовольнити.

2. Зняти арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі постанови головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Щербакова Ю.С. від 23.05.2013 в межах виконавчого провадження № 38106373.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя К. А. Цирфа