Номер провадження 2/754/7485/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленка І.І. за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 24 080,00 грн, та ухвалив за відсутності учасників справи таке рішення:

Стислий виклад позицій сторін

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", звернувся до суду з позовом до Відповідачки, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06.12.2024-100000070 від 06.12.2024 у розмірі 24 080,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 9 920,00 грн заборгованості за відсотками, 720,00 грн заборгованості по комісії за надання, 1 440,00 грн заборгованості по додатковій комісії та 4 000,00 грн неустойки.

Вказував, що між сторонами укладено електронний кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте Відповідачка у порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Також Позивач просив покласти на Відповідачку судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому визнала позов частково у сумі 8000,00 грн. У решті вимог просила відмовити, посилаючись на те, що є дружиною мобілізованого відйськовослужбовця, що є підставою для списання неустойки відповідно до пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивач у відповіді на відзив заперечував проти аргументів Відповідачки, зазначивши, що Відповідачка не підтвердила свій статус дружини військовослужбовця на даний час та на час дії кредитного договору, оскільки не надала довідки про проходження військової служби її чоловіком. Позивач послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у п. 74 постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники".

Позивач, посилаючись на принцип "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali), Закон України № 3498-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", яким були внесені зміни до Закон України "Про споживче кредитування" та пункт 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", стверджував, що за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

Щодо вимог про стягнення комісії Позивач послався на те, що за умовами догвоору комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу, і нарахована згідно з пунктом 4 частини першої та абзацом четвертим частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування". Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про споживче кредитування", який встановлює, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пункт 1-1 частини першої статті 1).

Також цей Закон встановлює, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (пункт 4 частини першої статті 1 , абзац четвертий частини другої статті 8).

Порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) зазначаються у договорі про споживчий кредит (пункт 10 частини першої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").

У справі, що розглядається, 06.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 06.12.2024-100000070 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору, в електронній формі з використанням засобів дистанційного зв`язку з урахуванням особливостей, що визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з умовами кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн строком на 155 днів (до 09.05.2025).

Договір не передбачає пролонгації. Застосовується змінна процентна ставка: "Стандарт" - 1% на день протягом перших 3 (трьох) чергових періодів користування кредитом та "Економ" - 0,5% на день надалі.

Окрім того, передбачено комісію за надання кредиту (9% від суми кредиту), що становить 720 грн, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 720 грн, яка нараховується у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (загалом 1 440 грн).

Також у пункті 17 договору передбачена неустойка: 120,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав Відповідачці кредит у розмірі 8 000 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку клієнта за допомогою сервісу iPay.ua, що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" вих. № 1-0310 від 03.10.2025, в якому підтверджено, що кошти було успішно перераховано на платіжну картку клієнта: 10.12.2024 13:30:37 на суму 10 000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 590915209.

У договорі сторони погодили Графік платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідачка мала до 09.05.2025 повернути суму кредиту у розмірі 8 000,00 грн, сплатити суму процентів та комісій за користування споживчим кредитом.

Відповідачка порушила умови договору, не здійснила погашення заборгованості у розмірі 8 000,00 грн, визнає в цій частині позову, тому суд задовольняє позовні вимоги.

Позивач нарахував також проценти за користуванням кредитом у сумі 9920,00 грн за період з 06.12.2024 по 09.05.2025, виходчи з такоє процентної ставки: "Стандарт" - 1% на день протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом та "Економ" - 0,5% на день надалі. Відповідно до Графіку. Відповідачка за період фактичного користування кредитом мала платити проценти за перші три місяці суму 2 480,00 грн, наступні два місяці 2 480,00 грн.

Суд визнав в цій частині позовні вимоги необгрнутованими, оскільки частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (1) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або (2) на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також (3) іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Ця норма є самостійною і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18), від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565св22), від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18 (провадження № 61-10659св20).

Таким чином, на військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, поширюються пільги, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме останні звільнені від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а фінансова установа під час дії особливого періоду/воєнного стану не має права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язана їх списати.

Також ця пільга розповсюджується на їх дружин та чоловіків.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу. У зв`язку із цим Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований.

Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію (пункт 1).

Заперечуючи проти нарахування відсотків за користування кредитом, Відповідачка надала Суду копію військового квитка серія НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлено, що 09.02.2023 ОСОБА_2 , чоловік Відповідачки (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 ) був мобілізваний, і наразі проходить військову службу.

Позивач Проценти за користування кредитом нараховавза період з 06.12.2024 по 09.05.2025, тобто, коли ОСОБА_2 , чоловік Позивачки, був мобілізованим.

Тому під час мобілазації чоловіка Відповідачки- військовослужбовцю Збройних Сил України, не нараховуватися Відповідачці штрафні санкції, пеня та проценти за кредитним договором, оскільки на неї поширювалися пільги, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (див mutatis mutandis (з урахуванням відповідних змін) висновк у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц, провадження № 61-14935св19, від від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21, провадження № 61-9565св22, що враховується з урахуванням принципу).

Заперечення Позивача щодо відсутності довідки, Суд визнає необгрнутованими, оскільки у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18), від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24), на які посилається Позивача, викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, не лише довідка про проходження військової служби, й військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, також є належним та достатнім доказом, що підтверджує наявність підстав для застосуваненя пільги, що визначена пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей"

Наведене є підставою для відмови в позові в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Водночас Суд визнає обгрунтованими вимоги в Позивача в частині стягнення з Відповідачки заборгованості зі сплати комісії за надання та обслуговування кредитної, оскільки Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, зокрема, згідно з пунктом 4 частини першої та абзацом четвертим частини другої статті 8 цього Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до Заяви позичальника та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (пункти 8, 9) та узгодженого Графіком платежів, на Відповідачку покладався обов`язок сплатити комісію за надання кредиту в сумі 720,00 грн (5 січня 2025 року у складі першого платежу) та комісію за обслуговування по 720,00 грн (5 лютого 2025 року у складі другого платежу, 8 березня 2025 року у складі третього платежу). економічна сутність комісії -це плата за надання кредиту. Водночас комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.

Закон України «Про споживче кредитування» після внесення відповідних змін передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункт 31.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21, пункт 43 постанови Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у cправі № 910/1274/24, пункт 61 постанови Верховного Суду від 01 липня 2025 року у cправа № 910/2578/24).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зробив висновок про те, що "якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Натомість у цій справі погоджені сторонами умови кредитного договору, в яких зазначено перелік послуг, за які передбачено сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості, не є нікчемними, відповідають вимогам чинного Закону України "Про споживче кредитування", оскількиі перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця наведено у договорі, і в цей перелік не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит, про що прямо обумовлено в договорі.

Також Суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 01 липня 2025 року у cправі № 910/2578/24, розглядаючи у подібних правовідносинах питання щодо стягнення комісії за типовим договором укладеним з первісним кредитором ТОВ "Манівео", яка оплачується разово відповідно до п. 1.5.1., і в разі пролонгації, комісія за сплату та обслуговування кредиту, в сумах визначених в п. 2.3.1.1, погодився з висновками судів щодо наявності правових підстав для стягнення комісії (пункт 91 постанови).

Отже в цій частині вимоги є обгрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення неустойки у розмірі 4000 грн, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Зокрема, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", на який посилається Позивач, встановлює, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинностіЗаконом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Також цим пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Отже, пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" регулює питання неустойки виключно за договорами споживчого кредиту, які були укладені до 23 січня 2024 року. Кредитодавець позбавляється права нараховувати неустойку за прострочення, яке сталося у період з 1 березня 2020 року і триває до повного виконання зобов`язань за вказаними договорами.

Водночас цей пункт жодним чином не врегульовує питання нарахування неустойки за договорами, укладеним після 23 січня 2024 року.

Та обставина, що Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" було викладено в новій редакції, а пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону взагалі виключено на підставі не впливає на застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина друга статті 4 ЦК України).

Водночас принцип "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) не є застосованим, оскільки немає колізії норми. Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" чітко окреслив коло договорів, на які він поширюється, це договори, укладені до 23.01.2024. Натомість для договорів, укладених після цієї дати, спеціальний закон (Закон України "Про споживче кредитування") не містить регулювання в частині заборони чи дозволу нарахування неустойки у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні. Пункт 18 ЦК України є чинним, він не був скасований і не містить застережень "крім споживчих кредитів". Цей пункт охоплює всі кредитні відносини під час воєнного стану.

Таким чином, за висновком Суду списання неустойки за період прострочення з 1 березня 2020 року за договорами, укладеними до 23.01.2024, відбувається на підставі пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування". Натомість заборона нарахування неустойки за договорами споживчого кредитування, що укладені після 23.01.2024, діє на підставі ЦК України, оскільки воєнний стан триває, а норма Кодексу є загальною та імперативною, і не містить виключення для договорів споживчого кредитування.

У справі, що розглядається, ураховуючи, що порушення зобов`язання відбулося в період дії воєнного стану в Україні, нарахування Позивачем неустойки у розмірі 4000 грн є безпідставним, а відповідна сума підлягає списанню згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Також, оскільки Відповідачка є дружиною військовослужбовця, призваного на військову службу під час мобілізації, у спірних правовідносинах діє частина п`ятнадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка встановлює заборону на нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання будь-яких зобов`язань (прострочення).

Тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відшкодовуються за рахунок іншої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд бере до уваги те, що за приписами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

04 червня 2025 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу у справі № справа № 905/1426/23, провадження № 12-27гс25, в якій зазначила, що відсутні підстави необхідності відступлення від вказано висновку. На переконання Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" не містить застереження з приводу кола питань, які дають підстави для звільнення від сплати судового збору учасникам бойових дій, тому повинен застосовуватись при зверненні до суду осіб, які в ньому зазначені, у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, а не тільки безпосередньо пов`язаних з відповідним їхім статусом (учасник бойових дій, постраждалий учасник Революції Гідності, Герой України), незалежно від характеру, предмета та підстав їхніх позовів. Водночас Велика Палата Верховного Суду вказала, що із часу ухвалення нею 09.10.2019 постанови у справі № 9901/311/19 і постанови від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII немає підстав стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого висновок із цих постанов втратив би зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Спір стосується стягнення кредитної заборгованості. Спір не пов`язаний із захистом порушених прав відповідача саме як учасника бойових дій, тому він ек звільнений від сплати судового збору за правилами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Загальна ціна позову складала 29 700,00 грн. Позов задоволено на суму 2970,00 грн. У стягненні 10 230,00 грн заборгованості за відсотками, 4000 грн неустойки відмовлено, а в частині 11 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту - закрито провадження.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає окремий закон - Закон України "Про судовий збір".

Питання повернення судового збору врегульовано статтею 7 Закону України "Про судовий збір", яка містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких сплачена сума судового збору, за відповідним клопотанням повертається судом особі, яка його сплатила.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином Закон України "Про судовий збір" передбачає загальне правило, згідно з яким судовий збір повертається у випадку закриття провадження у справі, та одне виключення із загального правила, а саме закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Отже, у зв`язку з закриття провадження у справі в частині стягнення 11000,00 грн (37,03% від ціни позовуу). Позивачеві за його клопотання підлягає поверненню судовий збір у сумі 897,19 грн (2422,40 х 37%). У звязку з частковим задоволенням позовних вимог, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 242,24 грн (2422,40 * 10% (2970/29700)).

Керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299, р/р НОМЕР_4 ) заборгованість за Кредитним договором № 06.12.2024-100000070 від 06.12.2024 у розмірі 20 080,00 грн (двадцять тисяч вісімдесят гривень 00 копійок), що складається з: 8 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 9 920,00 грн заборгованості за відсотками, 720,00 грн заборгованості по комісії за надання кредиту, 1 440,00 грн заборгованості по комісії за обслуговування, а також судовий збір у розмірі 2 020,04 грн (дві тисячі двадцять гривень 04 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд підписує повне рішення без його проголошення. Учасники справи не з`явилися в судове засідання. Позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 12 грудня 2025 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО