У Х В А Л А

22.09.2025 Справа №1915/5948/2012 Провадження №4-с/607/8/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючої Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Жеребецька Ірина Орестівна, про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Жеребецька І. О., звернувся в суд із скаргою про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна у виконавчих провадженнях: ВП № 27719764, ВП № 35734351, ВП № 35734496.

Водночас в ході розгляду справи було встановлено, щоперевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП) (спецрозділ) з`ясовано, що на виконанні Першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження з примусового виконання: виконавчий лист від 11 квітня 2011 № 2-а-1970/897/11, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом про стягнути з суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по сплаті єдиного податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб в сумі 1 199,23 грн (ВП № 27719764). 25 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника № запису про обтяження 12080701. 26 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавчий лист від 25 липня 2012 року № 1915/5948/2012, виданий Тернопільським міськрайонним судом про: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 26 355,33 дол. США заборгованості за кредитним договором, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 31 травня 2012 року, становить 210 644,97 грн (799.25 грн за 100 дол. США), з яких: 13 136,00 дол. США, що еквівалентно 104 989,48 грн - заборгованість за кредитом, 8 320,84 дол. США, що еквівалентно 66 504,31 грн - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, 3 613,67 дол. США, що еквівалентно 28 882,26 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 31.29 дол. США, що еквівалентно 250,08 грн - штрафів (фіксована частина), 1 253,53 дол. США, що еквівалентно 10 018, 84 грн - штраф (процентна складова) (ВП № 35734351). 21 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника № запису про обтяження 13451337. 30 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавчий лист від 25 липня 2012 року № 1915/5948/2012, виданий Тернопільським міськрайонним судом про: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 1 840,29 грн в повернення сплачених позивачем судових витрат (ВП № 35734496). 21 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника № запису про обтяження 13451457. 30 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, виконавчий лист від 11 квітня 2011 № 2-а-1970/897/11, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по сплаті єдиного податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб в сумі 1 199,23 грн (ВП № 27719764), виданий судом адміністративної юрисдикції.

Відтак, скарга ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Жеребецька І. О., в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна у ВП № 27719764 юрисдикційно не підсудна Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської област.і

Відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 4 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24152/0/413 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», юрисдикційність розгляду скарг на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС залежить від спеціалізації суду, який ухвалив рішення, що підлягає примусовому виконанню органами ДВС.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" ЄСПЛ указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом", у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень .

Отже критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересіву цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15, від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17, від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 та інших .

У пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміна "публічно-владні управлінські функції", то зміст поняття полягає в наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16, 17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21)).

Виконавче провадження є особливою процедурою виконання виконавчих документів, у тому числі судових рішень, що врегульована як процесуальними кодексами (ЦПК України, КАС України, ГПК України), так і Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Отже, оскільки виконавчий лист від 11 квітня 2011 № 2-а-1970/897/11, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами по сплаті єдиного податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб в сумі 1 199,23 грн (ВП № 27719764), скарга ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Жеребецька І. О., в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна у ВП № 27719764 юрисдикційно підсудна Тернопільському окружному адміністративному суду.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відтак, за загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження", згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отож, оскільки ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця, які мали місце у виконавчому провадженні, яке виконувалося на підставі виконавчого документу, виданого судом адміністративної юрисдикції, вимоги його скарги в частині визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна у ВП № 27719764, юрисдикційно не можуть вирішуватися Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

З огляду на наведені положення статті 447 ЦПК України та частини першої статті 287 КАС України, вимоги ОСОБА_1 , які викладені у скарзі на дії державного виконавця, в частині скасування арешту, який накладено в ході виконання рішення адміністративного суду, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

До виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яким передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п.1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відтак, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд вимог його скарги в частині визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна у ВП № 27719764, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись ст.ст. 258-261, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (з наступними змінами та доповненнями), суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Жеребецька Ірина Орестівна, в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна у ВП № 27719764.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його скарги в цій частині вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська