ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7320/25 Справа № 175/9998/24 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районні Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про відшкодування шкоди рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районні Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про відшкодування шкоди рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд:

-Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

-Зобов`язати скасувати арешт банківської карти ОСОБА_2 накладений Краматорським відділом виконавчої служби.

Позов мотивовано тим, що державним виконавцем Горошенко Яною, яку позивач вважає не уповноваженим представником державного органу Краматорського відділу державної виконавчої служби», винесено постанову у ВП№64820649 від 11 червня 2024 року про арешт коштів боржника, яким є ОСОБА_2 без відповідного рішення суду.

Вважає, що постанова державного виконавця не була підписана у належний до законодавства спосіб.

ОСОБА_2 стверджує, що за фіктивної постанови державного виконавця - АТ КБ «ПриватБанк» заблокував картковий рахунок позивача, чим лишив ОСОБА_2 гарантованих Конституцією України прав на достатній життєвий рівень позивача та його сім`ї.

Стверджує, що Державний виконавець Горошенко Яна не має права вчиняти дії від імені Краматорського відділу державної виконавчої служби, оскільки з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб не вбачається в неї вказаних повноважень.

Вважає, що державний виконавець вимагає кошти з нього на користь фіктивної юридичної особи з назвою «Батальйон патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ», оскільки батальйон, на думку позивача не створений у відповідності до вимог ЗУ «Про Національну поліцію».

Враховуючи вищевикладене, вважає, що були порушенні його права та свободи та завдано моральних страждань, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 не зазначено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальної шкоди на суму 30000,00 грн. Матеріальна або моральна шкода може бути стягнута лише за наявності винної дії особи, з якої стягується така шкода, тоді як судом не встановлено вчинення винної дії Краматорським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районні Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Краматорському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районні Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП №64820649 від 15 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПП в у м. Краматорську та м. Слов`янськ штрафу у розмірі 510 грн. за постановою Батальйону ПП в м. Краматорську та м. Слов`янську №ДПО18 747860 від 20 серпня 2020 року.

Постановою державного виконавця Горошенко Яною у ВП №64820649 від 11 червня 2024 року було накладено арешт на всі рахунки боржника, яким є позивач ОСОБА_2 .

Боржник ОСОБА_2 вважає, що постанова державного виконавця Горошенко Яни від 11 червня 2024 є неправомірною, оскільки стягнення відбувається на користь УПП в у м. Краматорську та м. Слов`янськ, які є, на його думку, фіктивною юридичною особою.

Сама державний виконавець ОСОБА_3 , на думку позивача, не є уповноваженою на здійснення таких дій, оскільки ОСОБА_3 не має права вчиняти дії від імені Краматорського відділу державної виконавчої служби, оскільки з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб не вбачається в неї вказаних повноважень.

Управління патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ є підрозділом Департаменту патрульної поліції, а не самостійною організацією з власним ЄДРПОУ. Департамент патрульної поліції має . УПП в Донецькій області, до якої входять УПП в м. Краматорськ та м. Слов`янськ, не є самостійною організацією, а є підрозділом ГУНП в Донецькій області, .

Фактично арешт карткового рахунку був здійснений під час примусового виконання постанови Батальйону ПП в м. Краматорську та м. Слов`янську №ДПО18 747860 від 20 серпня 2020 року у ВП №64820649 від 15 березня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 не зазначено, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальної шкоди на суму 30000,00 грн. Матеріальна або моральна шкода може бути стягнута лише за наявності винної дії особи, з якої стягується така шкода, тоді як судом не встановлено вчинення винної дії Краматорським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районні Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В силу п. 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 8 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч. 1ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: центральний орган управління поліцією; територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію»).

За змістом положень ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч. 1,2).

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019, у справі № 920/715/17, відзначено, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») звернуто увагу судів на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував офіційні докази, отримані від органів державної влади про відсутність державної реєстрації (відсутня цивільна дієздатність) як юридичної особи публічного права фіктивної юридичної особи з назвою «БАТАЛЬЙОН ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В МІСТАХ КРАМАТОРСЬК ТА СЛОВ`ЯНСЬК» яка нібито входить до іншої фіктивної юридичної особи публічного права з назвою «УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДОНЕЦЬКІЙ ОБЛАСТІ », колегія суддів відхиляє, оскільки Управління патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ є підрозділом Департаменту патрульної поліції, а не самостійною організацією з власним ЄДРПОУ. Департамент патрульної поліції має код ЄДРПОУ 40108646. УПП в Донецькій області, до якої входять УПП в м. Краматорськ та м. Слов`янськ, не є самостійною організацією, а є підрозділом ГУНП в Донецькій області, код ЄДРПОУ 40109058.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавець Горошенко Я.А. в 2024 році, тобто з пропуском троку, без рішення суду (Порушення Конституції України ст.124) здійснила арешт його коштів, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки арешт карткового рахунку був здійснений під час примусового виконання постанови Батальйону ПП в м. Краматорську та м. Слов`янську №ДПО18 747860 від 20 серпня 2020 року у ВП №64820649 від 15 березня 2021 року, яку позивачем ОСОБА_2 у встановленому законом порядку оскаржено не було.

Вірно встановивши, що матеріальна або моральна шкода може бути стягнута лише за наявності винної дії особи, з якої стягується така шкода, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, з вказаним висновком погоджується й апеляційний суд.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова