Справа №150/671/25
Провадження по справі №2/150/273/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Савковій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабчинецької сільської ради Могилів Подільського району Вінницької області, фермерського господарства «НІКА П» про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, витребування та передання земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Залокоцьку В.Д., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025, звернувся до Чернівецького районного суду Вінницької області з вище вказаною позовною заявою.

Представником позивача адвокатом Залокоцькою В.Д., скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» скеровано заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її довірительки, вимоги якої підтримує та просить їх задоволити.

Бабчинецькою сільською радою Могилів - Подільського району Вінницької області , скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» скеровано заяву про розгляд справи у відсутність органу місцевого самоврядування, просить розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Відповідачем ФГ «НІКА П» не забезпечено явку повноваженого представника в судове засідання.

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 19.08.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Моївка Чернівецького району помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 14).

Як вбачається із копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0121028, виданого на підставі рішення Чернівецької РДА від 24.09.1996, №163, за життя ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 2,38 умовних кадастрових гектара, що розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького (на теперішній час Бабчинецької сільської ради Могилів-Подільського) району Вінницької області КСП «1 Травня» (а.с. 13).

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 25.04.2025 (справа №150/222/25) встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був рідним братом по матері ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2025, зареєстрованого в реєстрі за № 961, спадкова справа №657/2000, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його донька ОСОБА_1 (а.с. 190). Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) в КСП «І Травня» с. Моївка Чернівецького району Вінницької області в розмірі 2,38 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яке, на підставі сертифікату серія ВН №0121028, виданого Чернівецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 03 грудня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 05 грудня 1996 року за №2575, належало брату спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого за законом був його брат ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, копія додається.

З метою встановлення факту належності вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було подано адвокатський запит №31/07/25 від 31.07.2025 року, на який було отримано відповідь №0-2-0.6-4631/2-25 від 06.08.2025, згідно якої встановлено наступні обставини.

Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються районною державною адміністрацією Вінницької області с. Моївка КСП «1 Травня», ОСОБА_2 , на підставі рішення Чернівецької райдержадміністрації №163 від 24.09.1996 року, було видано сертифікат серії ВН №0121028, який зареєстровано за №2575 від 05.12.1996. Згідно технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю членам СТОВ «1 Травня» с. Моївка Моївської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. На підставі рішення 17 сесії 23 скликання Моївської сільської ради від 18.01.2001 «Про погодження проекту організації території земельних часток (паїв), затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю», додатку 2.24 до рішення 17 сесії 23 скликання Моївської сільської ради від 18.01.2001 року «Список власників сертифікатів с. Моївка, які отримують державні акти на право приватної власності на земельні частки (паї)», ОСОБА_2 належить земельна частка (пай) № НОМЕР_2 площею - 2,37 га на території Моївської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.Відповідно до книги №1 реєстрації державних актів на право приватної власності на землю в Моївській сільській раді Чернівецького району Вінницької області на ім`я ОСОБА_2 виготовлено державний акт на право приватної власності ерії ІУ-ВН №025942 від 28.03.2001 року та зареєстровано за номером 442. Відмітка про отримання державного акта в Книзі реєстрації державних актів - відсутня. Крім того, до даних Державного земельного кадастру земельній частці (пай) № НОМЕР_3 присвоєно кадастровий номер :03:001:0036. Право власності зареєстровано за Моївською сільською радою, дата державної адміністрації речового права на нерухоме майно 27.07.2015 (а.с 21).

Із вказаної відповіді слідує, що спадщина, на яку претендує позивач, перебуває у комунальній власності, що зокрема підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (а.с. 18).

Так, 27.10.2011 Чернівецьким районним судом Вінницької області розглянуто цивільну справу № 2-0-51/2011 за заявою прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, третя особа відділ Держкомзему у Чернівецькому районі Вінницької області, про визнання спадщини відумерлою.

За результатами розгляду справи земельну ділянку, що належала, відповідно до державного акту на право приватної власності серії ІУ-ВН №025942, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано відумерлою спадщиною та передано у власність Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (на теперішній час Бабчинецька сільська рада).

Згідно ч.2 ст.1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що для повернення відумерлого майна в порядку ч.2 ст.1280 ЦК України не вимагається попереднє скасування судового рішення про визнання спадщини відумерлою. Право на захист спадкових прав шляхом подання позову про повернення відумерлого майна реалізується спадкоємцем у зв`язку з набуттям територіальною громадою права власності на спірне майно. У разі скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою, повернення такого майна відбудеться в порядку повороту виконання судового рішення, а не на підставі механізму, закріпленого в ч. 2 ст. 1280 ЦК України. Процесуальний закон обмежує подання заяви про поворот виконання строком позовної давності. І навпаки, строк, протягом якого спадкоємець має право вимагати передання відумерлого майна в натурі, законом не обмежений. Враховуючи викладене, для повернення відумерлого майна в порядку ч. 2 ст. 1280 ЦК України не вимагається попереднє скасування рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27.10.2011, яким визнано відумерлою спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 .

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року в справі №1-25/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та в подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням*' неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Поворот виконання застосовується щодо сторін саме виконавчого провадження. Проте, право власності на відумерлу спадщину набувається територіальною громадою на підставі судового рішення про визнання спадщини відумерлою без застосування процедури примусового виконання. Відтак, територіальна громада і спадкоємці не є сторонами виконавчого провадження. Внаслідок скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою відпаде правова підстава набуття територіальною громадою права власності на спадщину.

Закон не містить прямого застереження про необхідність скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою для реалізації спадкоємцем свого права вимоги до територіальної громади. Таким чином, для пред`явлення спадкоємцем позову про пвернення відумерлого майна не вимагається попереднє скасування рішення суду про визнання такого майна відумерлим. У протилежному випадку фактично нівелюється можливість застосовування спадкоємцем спеціального способу захисту, передбаченого ч. 2 ст. 1280 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Як передбачено п. 1 ч. З ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

З огляду на положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, вважаємо за необхідне визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0036, а також витребувати її з комунальної власності Бабчинецької сільської ради та передати в приватну власність позивачу.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно із абз 2. п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 №18/5, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, однак діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно, в тому числі державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Відповідно до Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч.1 ст.555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Під фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном розуміються дії спадкоємців, які за своїм характером свідчать про розпорядження і користування спадковим майном, підтримання його в належному стані (доглядали за будинком) городом, прибирали.

Спадщину після смерті брата ОСОБА_2 прийняв ОСОБА_3 , зокрема, розпорядився всім належним померлому майном, зокрема провів поховання (підтверджується свідоцтво про смерть видане 22.02.1999, доглядав за будинковолодінням. Крім того, у позивачки наявний оригінал сертифікату на земельну частку (пай) та державного акту на оспорювану земельну ділянку, що є додатковими доказами прийняття спадщини. Державний акт виданий після смерті ОСОБА_2 , а відтак спадщина оформлювалась за сертифікатом на вказану земельну ділянку, так як сертифікат на право на земельну частку пай виданий за життя спадкодавця.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №27-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст., ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 приходить до висновку про задоволення її позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.41 Конституції України, ст., ст.1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 206 ч.4, 263 - 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3742 кадастрових гектара, з кадастровим номером :03:001:0036, розташованої на території Моївської сільської ради Чернівецького району (на теперішній час Бабчинецької сільської ради Могилів-Подільського району) Вінницької області.

Витребувати земельну ділянку площею 2,3742 кадастрових гектара, з кадастровим номером :03:001:0036 у Бабчинецької сільської ради Вінницької області та передати її з комунальної власності територіальної громади Бабчинецької сільської ради Вінницької області в приватну власність ОСОБА_1 .

Витребувати земельну ділянку площею 2,3742 кадастрових гектара, з кадастровим номером :03:001:0036 із користування ФГ «НІКА- АГРО» () та передати у користування ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 23.12.1997 Чернівецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: Бабчинецька сільська рада Могилів Подільського району Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 13, с. Бабчинці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24132, код в .

Відповідач: фермерське господарство «НІКА-П», місцезнаходження: вул. Шевченка, 35, с. Моївка, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 241323код в .

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК