печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3411/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Соколова О.М.,

при секретарі судових засідань: Колесник А.Є.,

справа № 757/3411/22-ц

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лаврової М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 757/3411/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання протиправними (незаконними) діянь та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання протиправними (незаконними) діянь та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує виданим відповідачем наказом про відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю у позивача щеплення від COVID-19.

Просив суд визнати незаконним наказ в.о. директора виконавчого регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 09.12.2021 року № 1201/ОС «Про відсторонення від роботи» зі змінами, внесеними наказом від 22.12.2021 року № 1253/ОС «Про внесення змін до наказів». Стягнути середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 09.12.2021 року № 1201/ОС «Про відсторонення від роботи» із змінами, внесеними наказом від 22.12.2021 року № 1253/ОС «Про внесення змін до наказів» (за час вимушеного прогулу), а саме за період з 09.12.2021 року по 21.02.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

03.05.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2022 року відкрито провадження у цивільній справі №757/3411/22-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

19.10.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі.

27.02.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що остання заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні.

06.03.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

04.10.2023 року на адресу від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі.

04.10.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання висновків Верховного Суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 02.12.2025 року залишено без розгляду заяву представника відповідача про зупинення провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 02.12.2025 року залишено без розгляду заяву представника відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти вимог позову, просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши позицію позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працював в АТ «Укрзалізниця» на посаді юрисконсульта 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів структурного підрозділу юридична служба регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізницю».

Наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 09.12.2021 року №1201/ОС, з урахуванням внесених змін наказом від 22.12.2021 року №1253/ОС (далі - Наказ). позивача відсторонено від роботи.

Відповідно до Наказу, виданого на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленнями від 04.10.2021 №2153 та пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення від СOVID-19 без збереження заробітної плати.

Підставою прийняття зазначеного Наказу є акт про відмову пред`явлення документа про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або копію медичного висновку про абсолютні протипоказання до вакцинації.

З наказом позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння: відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках. передбачених законодавством.

За змістом вказаної вище статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №755/6458/15-ц).

Таким актом є зокрема, Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороби, який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту. правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, пі працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №267 редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №401, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади. що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, с Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ).

Наказом МОЗ від 05.02.2020 за №521 у розділі «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19.07.1995 №133. доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій. виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі Перелік №2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. на період дії карантину. встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі підприємств установ та організацій, включених до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, зокрема працівники виробничого підрозділу Козятинської дистанції колії.

Відповідно до примітки до Переліку №2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 №2070).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 26.10.2021. що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 до 31.12.2021 установлено на території України карантин, продовживши дію карантину. встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведения таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. виданий закладом охорони здоров`я. 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України. частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються: строк відсторонения встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Як зазначає позивач, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Між тим, такі втручання цілком припустимі.

Для визначення законності таких втручань Європейський суд з прав людини вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення статті 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи мас воно наметі законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві»,

Позивач працював на посаді юрисконсульта 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів структурного підрозділу юридична служба. регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» га входив до кола працівників, визначених вказаними актами, які підлягають щепленню.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем було повідомлено позивача про необхідність щеплення проти COVID-19 та надання відповідних документів про проходження цієї процедури або про наявність абсолютних протипоказань до такого щеплення, а також роз`яснено наслідки ненадання одного з таких документів відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

У судовому засіданні встановлено, що позивач щеплення не отримував, доказів про наявність у нього абсолютних протипоказань до проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до суду не надав.

Відповідно до матеріалів справи, протипоказання до вакцинацій позивач отримав лише, коли перехворів на коронавірусну інфекцію COVID-19, про що зазначено у медичному висновку від 21.02.2022; утриматись від вакцинації до 15.05.2022 року.

Отже, відсторонення позивача від роботи ґрунтується на вимогах закону. здійснено в спосіб, передбачений законом та за існування правових та фактичних підстав,

Статтею 46 КЗпП України передбачено можливість відсторонення працівників від роботи в інших випадках, передбачених законодавством. Саме такий випадок і передбачений частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до якої у разі ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, пі працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт, що має місце в даному випадку.

Відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на не компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про відсторонення працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 у справі № 761/12073/18.

У спірних правовідносинах відсутнє порушення права позивача на працю визначеного статтею 43 Конституції України, оскільки судом встановлено, що за позивачем зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинявся.

Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 у справі № 331/5291/19 зазначив «вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим».

З огляду на викладене, відповідач з метою забезпечення безпеки усі учасників виробничого процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 46 КЗпП України правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивача.

Судовим розглядом встановлено, що позивач не лишився без матеріального забезпечення, оскільки як він сам зазначив, є інвалідом 3 групи і відповідно, отримує соціальне забезпечення.

Так, після того, як позивач перехворів на коронавірусну інфекцію COVID-19, відповідач, як роботодавець, одразу допустив позивача до роботи, про що видав наказ від 22.02.2022 №261/ос.

До того ж, судом встановлено, що станом на день розгляду справи позивач вже звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.

Інтереси однієї особи в даному випадку не можуть превалювати над інтересами держави і суспільства в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян, а також забезпечення діяльності підприємства, що має стратегічне значення для держави.

Виходячи з вимог закону, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 09.12.2021 №1201/ос зі змінами, внесеними наказом від 22.12.2021 №1253/ос, про відсторонення від роботи ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Оскільки вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, що пов`язаний із відстороненням від роботи, починаючи з 09.12.2021 по 21.02.2022, є похідною, тому підстави для задоволення позову у відповідній частині також відсутні.

З урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 46, КзПП України, ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81,137, 141, 263-265, 273-279, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання протиправними (незаконними) діянь та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2025 року.

Суддя О. М. Соколов