03.11.2025 Справа № 363/3191/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.

за участю секретаря Крюкової В.Є.,

представника позивача адвоката Гладіліної О.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача адвоката Самчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить:

визнати за Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Банк «Укргазбанк» право іпотекодержателя належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :37:195:0151, за адресою Київська область, Вишгородський район, Хотянівська с/рада, с/т «Глядин», яке виникло на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору іпотеки без оформлення заставної від 28.09.2006, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим №9163;

в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по Кредитному договору №127-ф/06 від 28.09.2006 в розмірі 18045,85 дол. США (вісімнадцять тисяч сорок п`ять доларів США 85 центів), звернути стягнення на нерухоме майно: земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0151, за адресою Київська область, Вишгородський район, Хотянівська с/рада, с/т «Глядин», шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової ціни реалізації предмету іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 28.09.2006 між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №127-Ф/06 з подальшими змінами, зазначеними в Додатковій угоді №1, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 30195,00 доларів США

00 центів на строк з 28.09.2006 по 28.09.2026 із сплатою процентів за користування кредитом на придбання нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1188 га, розташованої на території Хотянівської сільської с/ради, с/т «Глядин», ділянка НОМЕР_1 . У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №127-Ф/06 від 28.09.2006 між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 28.09.2006 був укладений Договір іпотеки без оформлення заставної, засвідчений нотаріально, зареєстрований в реєстрі за №9163. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме земельна ділянка, площею 0,1188 га, розташована на території Хотянівської сільської с/ради, с/т «Глядин», ділянка НОМЕР_1 , що належить Іпотекодавцям на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу

Голуб Л.А. за реєстровим №9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28.09.2006. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 29.09.2006 за реєстраційним №3805814 та забороною на нерухоме майно, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна 01.02.2008 за реєстраційним №16765647.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04.09.2014 по справі №640/11552/14-ц позовні вимоги Банку задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №127-ф/06 від 28.09.2006 в розмірі

21008 доларів США 00 центів та 4548 грн. 19 коп. На даний час вказане рішення залишається невиконаним.

У серпні 2014 року АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.12.2014 позов Банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.09.2006 №127-ф/06 в сумі 21 698,78 доларів США та 7 017,07 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка НОМЕР_2 та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим №9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28.09.2006, шляхом реалізації вказаної земельної ділянки з прилюдних торгів за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною суб?єктом оціночної діяльності, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі, 25.07.2023 подала апеляційну скаргу та Постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2023 у справі №363/3453/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.12.2014 скасовано. У задоволенні позову АБ «УКРГАЗБАНК» до

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Позивач зазначає, що незважаючи на обставину відчуження земельної ділянки, вказане майно продовжує бути Предметом іпотеки за Договором іпотеки, відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Як зазначає позивач, Державний акт на право власності на земельну ділянку :37:195:0151, який видано ОСОБА_3 , містить інформацію, що він є власником земельної ділянки на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006 №9158, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 371950103 щодо якої наявні обтяження іпотекою та заборона відчуження нерухомого майна.

Земельна ділянка :37:195:0151 була продана 25.07.2014, водночас і рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки теж датовані 2014. Із вказаного вбачається, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був спрямований на недопущення відчуження спірного-майна за наявності значної непогашеної заборгованості перед АБ «УКРГАЗБАНК».

А тому позивач вказує, що, проявивши достатню обережність та обачність при з`ясуванні правомочностей продавця на відчуження майна, ОСОБА_1 цілком могла знати про наявність іпотеки АБ «УКРГАЗБАНК», зважаючи на наявність відомостей про обтяження іпотекою, а також заборону на відчуження нерухомого майна у відповідних реєстрах на земельну ділянку з кадастровим номером 371950103.

Оскільки, станом на 18.06.2024 щодо об?єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :37:195:0103 наявні обтяження іпотекою та заборона відчуження нерухомого майна, а запис про обтяження нерухомого майна іпотекою та забороною відчуження нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :37:195:0151, яка утворилась в результаті поділу земельної ділянки :37:195:0103, відсутнє в Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, АБ «УКРГАЗБАНК» вимушений заявити позовну вимогу про визнання за Банком права іпотеки на земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0151, вважаючи, що ОСОБА_1 не можна вважати добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, в розумінні статті 330 ЦК України, оскільки станом на дату придбання земельної ділянки ОСОБА_1 мала бути достеменно відома обставина перебування спірної земельної ділянки в іпотеці АБ «УКРГАЗБАНК».

Звертаючись до суду із вказаним вище позовом, позивачем також подано заяву про забезпечення позову.

Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.07.2024 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0151, яка знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, Хотянівська с/рада, с/т «Глядин», власником якої є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №840.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

09.08.2025 до суду, засобами поштового зв`язку та за підписом представника відповідача адвоката Самчук М.В., надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову ПАТ АБ «УКРГАЗБАК» (том 1 а.с. 227-250, том 2 а.с. 1-4).

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначає у відзиві, що ОСОБА_1 , набуваючи в липні 2014 році право власності на земельну ділянку площею 0,0594 га, мала право покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перевірку яких (відомостей) здійснив нотаріус при посвідчені договору купівлі-продажу земельної ділянки, в результаті чого ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку вільною від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, в тому числі без поширення на неї іпотеки Банку, а відтак ОСОБА_1 , як добросовісний власник земельної ділянки, мала право вільно нею розпоряджатися, в тому числі, для будівництва садового (дачного) будинку, право власності на який було зареєстровано 24.11.2016, а тому, іпотека за Іпотечним договором від 28.09.2006, за яким Банк просить визнати його право іпотекодержателя, не поширюється на садовий (дачний) будинок, який розміщений на спірній земельній ділянці та на яку Банк просить звернути стягнення. У разі задоволення позовних вимог Банку, відбудеться втручання в право власності ОСОБА_1 і вона змушена буде нести надмірний тягар, який полягає в тому, що у наслідок звернення стягнення на земельну ділянку, ОСОБА_1 буде позбавлена можливості користуватися власним будинком, так як земельна ділянка, яка призначена для його обслуговування буде відчужена, що в свою чергу можна трактувати як порушення права ОСОБА_1 на мирне володіння майном, яке закріплено в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо відсутності запису про обтяження іпотекою спірної земельної ділянки, обумовлено порушенням Банком умов Іпотечного договору, оскільки Банку із 2010 року було достеменно відомо, що земельна ділянка площею 0,1188 га, як об?єкт нерухомого майна, припинила своє існування у 2009 році, у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 двох окремих державних актів на право власності на дві земельні ділянки по 0,0594 га кожна, що підтверджується претензією ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 21.03.2011 №353/07-2-779, в якій зазначено: 02 березня 2010 року до Банку було надано Державні акти на право власності на земельні ділянки з чого витікає, що відбулися зміни в правовстановлюючих документах на право власності земельної ділянки площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, с/т «Глядин», ділянка № НОМЕР_1 . Вказана обставина, була встановлена постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2023 по справі №363/3453/14-ц, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи, а також вона повністю спростовує доводи Банку, відповідно до яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поділивши земельну ділянку площею 0,1188 га та отримавши державні акти, не звернулися до Банку з метою подальшого внесення змін до Договору іпотеки.

Також, у відзиві міститься клопотання відповідача про застосування позовної давності до заявлених Банком позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , отримавши у 2009 році державні акти про право власності на належні їм земельні ділянки, у березні 2010 року передали їх Банку. В липні 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,0594 га та провела державну реєстрацію права власності на неї 25.07.2014. А тому, Банк, вважаючи, що в результаті набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, порушено його право як іпотекодержателя, а також, що іпотека за іпотечним договором поширюється на набуту ОСОБА_1 земельну ділянку, повинен був, починаючи із 25.11.2014 (дата, з якої інформація із Державного реєстру прав стала відкритою та загальнодоступною та Банк мав можливість встановити власника земельної ділянки) та протягом наступних 3 років (строк позовної давності), звернутися до суду із позовом про визнання за Банком права іпотекодержателя на належну ОСОБА_6 земельну ділянку та звернення на неї стягнення. Також, сторона відповідача вказує, що 14.07.2014 Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором і заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2014 по справі №640/11552/14-ц позовні вимоги задоволені та стягнуто із ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 008,00 дол. США та 4548,19 грн, тим самим, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання і мав право задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки в період із липня 2014 року (момент зміни основного зобов`язання) до липня 2017 року (закінчення трьох річного строку позовної давності), проте, Банк із даним позовом звернувся до ОСОБА_1 лише в липні 2024 року, тобто із спливом позовної давності на 7 років.

У відзиві наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій становить 165 000 гривень 00 копійок.

Крім відзиву на позовну заяву Банку, сторона відповідача подала зустрічний позов

(том 2 а.с. 5-21).

Так, 13.08.2024 до суду, засобами поштового зв`язку та за підписом представника відповідача адвоката Самчук М.В., надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки без оформлення заставної, укладений 28.09.2006 між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А., зареєстрованого у реєстрі №9163, відповідач (позивач за зустрічним позовом) вказує, що відповідно до умов укладеного між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Покупці) Договору купівлі продажу земельної ділянки від 28.09.2006, Покупцям було передано у часткову власність по частини кожному від земельної ділянки загальною площею 0,1188 га (з виділенням часток земельної ділянки в натурі), тобто

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передано у власність кожному по 0,0594 га (/ від 0,1188 га -0,0594 га). Необхідною умовою переходу права власності на земельну ділянку від Продавця до Покупців, є переоформлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім?я Покупців, а підставою для оформлення державних актів на право приватної власності на землю на ім?я Покупців, є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006. В цей же день, 28.09.2006 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець-1) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець-2) укладено Договір іпотеки, предметом якої є земельна ділянка площею саме 0,1188 га, а не дві виділені в натурі земельні ділянки по 0,0594 га кожна, які відповідно до умов договору купівлі-продажу передавалися у часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і право власності на які переходило до останніх після переоформлення державного акту на земельну ділянку та видачі на їх ім?я державних актів на право власності на земельні ділянки. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0103, площею саме 0,1188 га, яка є предметом іпотеки за спірним Договором іпотеки від 28.09.2006, не могло бути зареєстровано та не було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так як вказана земельна ділянка передавалася не у сумісну власність (передбачає спільну власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності), а у часткову власність із виділенням часток земельної ділянки в натурі. При цьому, сама лише державна реєстрація договору купівлі-продажу земельної ділянки, здійснена 28.09.2006 приватним нотаріусом у державному реєстрі правочинів за реєстровим№9158, не підтверджувала виникнення у

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки на час укладення цього договору, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачав обов`язкову державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що була спрямована на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість, а норми земельного законодавства передбачали, що право власності на земельну ділянку виникає після отримання державного акту та його державної реєстрації.

В свою чергу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переоформили право власності на земельну ділянку лише в 2009 році: ОСОБА_2 оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0594 га з кадастровим номером :37:195:0152 17.11.2009, а ОСОБА_3 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0594 га з кадастровим номером :37:195:0151 24.11.2009, тобто право власності було оформлено більш ніж через

3 роки з моменту укладення Договору іпотеки.

Оскільки, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0103, площею 0,1188га, яка є предметом іпотеки за спірним Договором іпотеки від 28.09.2006, не було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони не були наділені правами власників на розпорядження даною земельною ділянкою, зокрема передавати її в іпотеку Банку.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що спірний Договір іпотеки від 28.09.2006, укладений за участю осіб, які не були наділені правами власників щодо розпорядження земельною ділянкою, зокрема щодо передачі її в іпотеку Банку, а відтак укладений правочин суперечить ч. 1 ст.203 ЦК України, ч.1 ст.317 ЦК України, ч. 1, ч.4 ст. 182 ЦК У країни, ч.1

ст. 125 3К України, ч. 1 ст. 126 ЗК України, ч. 1 ст. 5 та ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», ч.6 ст.3 та п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є підставою для визнання його недійсним в силу положень ч. 1 ст. 215 ЦК України. Подаючи зустрічний позовом, ОСОБА_1 зазначає, що не є стороною оспорюваного Договору іпотеки від 28.09.2006, укладеного між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Іпотекодавці), але вона має юридичну заінтересованість довести відсутність цивільних прав Банку та кореспондуючого цим правам обов`язку ОСОБА_1 за оспорюваним правочином.

У зустрічній позовній заяві наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій становить 85 000 гривень 00 копійок.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) не скористався правом подати відповідь на відзив на первісну позовну заяву, при цьому, 27.08.2024 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача за первісним позовом

ОСОБА_8 (том 2 а.с. 22-49) подано клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, зазначаючи, що факт ухвалення заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2014 по справі №640/11552/14-ц про задоволення позовних вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» щодо стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним договором не має наслідком припинення/зміну зобов`язань за Кредитним договором, зокрема в частині встановлених Кредитним договором строків повернення кредиту та обов`язку сплати процентів до дати повернення кредиту. Представник позивача за первісним позовом, посилаючись на судові рішення від 10.12.2014, 23.11.2023, 09.01.2023, 23.11.2023, 02.05.2024 у справі №363/3453/14 за позовом Банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказує, що Банк об`єктивно не мав можливості звернутися до суду з даним позовом раніше 2024 року, оскільки, не знав про порушення своїх прав, а, у разі прийняття до уваги позиції відповідача про пропуск строку позовної давності, наведені у клопотанні обставини свідчать про поважність обставин, які зумовили пропуск та наявність підстав для його поновлення судом.

У свою чергу, 01.10.2024 представник відповідача (позивача за зустрічним) скористалася правом подати заперечення щодо клопотання про поновлення строку позовної давності (том 2 а.с. 64-69) стверджуючи, що Банк, звернувшись в липні 2014 року до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором (тобто за

12 років до кінцевого терміну погашення кредиту), змінив строк та порядок виконання основного зобов`язання, а також, крім права на дострокове повернення кредиту, Банк, відповідно до п. 3.1., п.5.1. Договору іпотеки та ч.1 ст.7, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», набув у липні 2014 року право звернути стягнення на предмет іпотеки, для задоволення своїх вимог за кредитним договором. Проте, Банк із даним позовом звернувся до ОСОБА_1 лише в липні 2024 року. Обставина, що на час звернення Банку до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, останні не були власниками земельної ділянки площею 0,1188 га, а також, що у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 двох окремих державних актів на право власності на дві земельні ділянки по 0,0594 га кожна, земельна ділянка площею 0,1188 га, як об`єкт нерухомого майна, припинила своє існування у 2009 році, Банку була достеменно відома ще із 02.03.2010. З підстав, викладених у запереченнях, представник відповідача за первісним позовом просить відмовити у задоволенні клопотання Банку.

13.12.2024 до суду, через систему «Електронний суд» представником відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним) ОСОБА_9 подано відзив на зустрічну позовну заяву (том 2 а.с. 144-161), у якому просить прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК» відмовити у повному обсязі. У вказаному відзиві зазначено, що при посвідченні Договору іпотеки нотаріусом було встановлено коло осіб спірного правочину, перевірено необхідний обсяг цивільної правоздатності та поданих документів для посвідчення та цілком законно вчинено нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Посилаючись на положення статей 16, 203, 215 ЦПК України представник відповідача за зустрічним позовом, зазначає, що, у даному випадку, відсутні умови для визнання Договору іпотеки недійсним, оскільки Банком жодним чином не порушені права Позивача за зустрічним позовом, як на момент вчинення договору, так і сьогодні, оскільки, до ОСОБА_1 перейшло право власності на предмет іпотеки, вона набула статус Іпотекодавця, має всі його права і несе всі обов`язки за Іпотечним договором. Також, посилаючись на рішення Київського районного суду м.Харкова від 04.09.2014 по справі№640/11552/14, яким позовні вимоги Банку задоволено у повному обсязі та стягнуто з

ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 127-ф/06 від 28.09.2006 в розмірі

21008 доларів США 00 центів та 4548 грн. 19 коп., вказує, що судом встановлені обставини укладення та невиконання Кредитного договору, наявність повноважень сторін, відсутність порушень вимог чинного законодавства зі сторони позивача, наявність порушень зобов`язань зі сторони ОСОБА_2 , наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

20.12.2024 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Самчук В.М. подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (том 3 а.с. 1-10), у якій, посилаючись на обставини та підстави, викладені у зустрічній позовній заяві, стверджує, що спірний Договір іпотеки від 28.09.2006, укладений за участю осіб, які не були наділені правами власників щодо розпорядження земельною ділянкою, зокрема щодо передачі її в іпотеку Банку. Вважає хибною позицію Банку, щодо достатності нотаріального посвідчення правочину, не враховуючи інші вимоги закону. Зазначено, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного Договору іпотеки від 28.09.2006, укладеного між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Іпотекодавці), але вона має юридичну заінтересованість довести відсутність цивільних прав Банку та кореспондуючого цим правам, обов`язку ОСОБА_1 за оспорюваним правочином. Банк уже ініціював судовий процес, спрямований на його думку, на захист порушеного права Банка, а тому звернення

ОСОБА_1 із з позовом про визнання відсутнім права іпотекодержателя не буде належним способом захисту.

25.12.2024 до суду, через систему «Електронний суд» представником відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним) ОСОБА_9 подано заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (том 3 а.с. 11-23), у яких просить застосувати до вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом трирічний строк позовної давності та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» за первісним позовом у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК» відмовити у повному обсязі. У запереченнях зазначено, що позивач за зустрічним позовом не врахувала, що набула право власності на земельну ділянку лише 25.07.2014, тобто майже через вісім років після дати укладення Договору іпотеки.

Є очевидним, що Договір іпотеки, на момент його укладення, жодним чином не міг порушити права та інтереси Позивача станом на 2006 рік, з огляду на те, що Позивач не є стороною Договору іпотеки та обставину набуття ОСОБА_1 , права власності на спірну земельну ділянку лише у 2014 році, тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог. ОСОБА_1 , набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі Договору купівлі-продажу від 25.07.2014. В той же час, з даним зустрічним позовом ОСОБА_1 , звернулася до суду лише у серпні 2024, тобто більш ніж через три роки після набуття права власності на спірну земельну ділянку. На переконання Банку, Позивач за зустрічним позовом мала можливість дізнатися про порушення її прав та інтересів, починаючи з 25.07.2014 - моменту укладення договору купівлі-продажу, оскільки цілком могла знати про наявність іпотеки АБ «УКРГАЗБАНК», зважаючи на наявність відомостей про обтяження іпотекою, а також заборону на відчуження нерухомого майна у відповідних реєстрах на земельну ділянку з кадастровим номером 371950103.

У додаткових письмових пояснення, які подано до суду 06.02.2025 через систему «Електронний суд» (том 3 а.с. 56-63), представник відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним) ОСОБА_9 , посилаючись на документи, на підставі яких здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер: :37:195:0103 на земельні ділянки з кадастровими номерами :37:195:0151 та :37:195:0152, вказує на доведеність доводів Банку про дійсність іпотеки для нового набувача нерухомого майна ОСОБА_1 та факту недобросовісності набуття спірного майна ОСОБА_1 , оскільки, всупереч умовам договору іпотеки, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не надали Банку державний акт на право власності на новоутворені земельні ділянки, які утворилася в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :37:195:0103 на земельні ділянки меншої площі :37:195:0151 та :37:195:0152. Ці ділянки мають інші кадастрові номери, проте загальна площа у сукупності відповідає площі попередньої ділянки 0,1188 га, а також збігається їх адреса: Київська обл., Хотянівська сільська рада, с/т «Глядин». Технічна документація, кадастрові плани новоутворених земельних ділянок, плани зовнішніх меж земельної ділянки 0,1188 га, державний акт про право приватної власності ОСОБА_7 від 24.11. 2009 ЯЗ 345981, заяви від 28.03.2007 про переоформлення державного акту про право приватної власності на землю зі ОСОБА_7 на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 це також підтверджують. У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Отже,

ОСОБА_1 , як новий власник спірної земельної ділянки з кадастровим номером :37:195:0151, яка є предметом іпотеки, набула статусу іпотекодавця з поширенням іпотека на таку земельну ділянку. Фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи свідчать, що договір іпотеки від 28.09.2006 між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дотепер є чинним, не припинив свою дію, основне зобов`язання за кредитом залишається невиконаним, а новий іпотекодержатель ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, в розумінні статті 330 Цивільного кодексу України.

На стадії підготовчого провадження у судових засіданнях брали участь: представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) адвокат Гладіліна О.В. (у режимі відеоконференції) та представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) адвокат Самчук М.В., та за їх участі: прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 (ухвала суду від 27.11.2024); за клопотанням представника позивача за первісний позовом витребувано докази (ухвала від 27.11.2024), які надійшли до суду 17.12.2024 та 23.01.2025. Представникам позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) та відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) забезпечено право скористатися своїми процесуальними правами.

Треті особи за первісним позовом (відповідачі за зустрічним) у судові засідання, призначені на стадії підготовчого провадження, не з`явилися, про день, час та місце їх призначення повідомлялися у порядку, встановленому ЦПК України, та як убачається із матеріалів справи, конверти із судовою повсткою, копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, надіслані ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку, повернулися до суду без вручення адресатові з причин «за закінченням терміну зберігання», а ОСОБА_3 , з урахуванням положень частини третьої статті 130 ЦПК України, 12.07.2024 отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками, та був повідомлений про судове провадження, причини неявки до суду не повідомив, правом надати письмові пояснення не скористався, з клопотанням про відкладення підготовчого засідання, до суду не звертався. У подальшому, усі судові повістки про виклик до суду поверталися без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою суду від 20.03.2025, внесеною до протоколу судового засідання, у порядку статті 200 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Під час розгляду справи представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) підтримала позов Банку з підстав, викладених у позові і у інших заявах по суті справи, та просила їх задовольнити, заперечуючи щодо зустрічних вимог ОСОБА_1 з підстави, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву та у інших заявах по суті справи.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) заперечувала проти вимог Банку з підстав, зазначених у заявах по суті справи, які нею подавалися, просила відмовити у їх задоволенні та задовольнити зустрічний позов.

Треті особи за первісним позовом (відповідачі за зустрічним) у судові засідання на стадії судового розгляду, так само, як і на стадії підготовчого провадження, не з`явилися, при цьому, суд вжив усіх заходів, передбаченим ЦПК України, для забезпечення їх участі під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності із положеннями частини другої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши доводи та аргументи представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено таке.

28.09.2006 між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є АТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №127-ф/06. Згідно даного кредиту позивач надавав ОСОБА_2 кредит в сумі 30 195 дол. США на строк з 28.09.2006 по 28.09.2026 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних (том 1 а.с. 75-76).

Також, цього самого дня, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, без оформлення заставної, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка НОМЕР_1 , та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим № 9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28.09.2006 (том 1 а.с. 80-82).

29.09.2006 до Державного реєстру іпотек внесено Повідомлення про реєстрацію Іпотеки, об`єкт обтяження земельна ділянка кадастровий номер 371950103, Іпотекодержатель ВАТ «Укргазбанк», Іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том 1 а.с. 83).

Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 01.02.2008 внесено реєстраційний запис заборона на нерухоме майно, обєкт обтяження земельна ділянка площею 0,1188 га, АДРЕСА_1 , кадастровий номер 371950103, Власники ОСОБА_3 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 84).

16.02.2009 між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 28.09.2006 №127-ф/06, відповідно до якої Банк відкрив позичальнику рахунок № НОМЕР_3 для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов`язувався здійснювати погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та всі комісійні платежі, передбачені кредитним договором на вказаних рахунок (том 1 а.с. 79).

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 04.09.2014 (справа №640/11552/14-ц) задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, код 23697280) суму заборгованості за кредитним договором №127-ф/06 від 28.09.2006 року станом на 16.04.2014 року у розмірі 21008 доларів ША 00 центів та 4548 грн. 19 коп., з яких: 18872,10 доларів США заборгованість по кредиту строкова; 1319,26 доларів США заборгованість по кредиту прострочена; 113,36 доларів США заборгованість по процентах поточна; 703,62 доларів США заборгованість по процентам прострочена; 3298 грн. 15 коп. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1250 грн. 04 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів (том 1 а.с. 85-86).

Вказане рішення суду звернуто до примусового виконання (том 1 а.с. 87-89).

Як убачається з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006, зареєстрованого в реєстрі за №9158, укладеного між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (покупці), за цим договором (пункт1.1) продавець зобов`язується передати у часткову власність покупцям, а покупці зобов`язуються прийняти, сплативши обумовлену суму, по одній другій частині кожному (з виділенням частки земельної ділянки в натурі) від земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1188 га кадастровий номер :37:195:0103, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, переданої у власність продавцю для ведення садівництва на підставі рішення Хотянівської сільської ради від 19грудня 2001 року за №101 (том 1 а.с. 114-115).

У пункті 3.1 вказаного Договору зазначено, що право приватної власності на земельну ділянку переходить від продавця до покупців після підписання цього договору купівлі-продажу та переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я покупців. До цього продавець несе повну відповідальність за використання земельної ділянки відповідно до умов її надання і здійснення комплексу законів щодо охорони земель.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №345981 від 24.11.2009, ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006 №9158, є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, розташованої на території Хотянівської сільської ради, кадастровий номер :37:195:0151 (том 1 а.с. 112, том 3 а.с. 32). Зазначене підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (том 3 а.с. 34-36).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право спільної сумісної власності на земельну ділянку :37:195:0151 зареєстровано за ОСОБА_3 25.07.2014 (том 3 а.с. 33).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №345982 від 24.11.2009, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006 №9158, є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, розташованої на території Хотянівської сільської ради, кадастровий номер :37:195:0152 (том 1 а.с. 113).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, долученої до первісного позову (том 1 а.с. 72-73), станом на 18.06.2024, відсутні відомості права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0103. При цьому щодо вказаної земельної ділянки, у розділах «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» та «Відомості з Державного реєстру іпотек» містяться відомості про типи обтяження - заборона на нерухоме майно, зареєстровано 01.02.2008, приватним нотаріусом Голуб Л.А., на підставі листа банку 353/07-2-830, 01.02.2008., а також іпотека, зареєстровано 01.02.2008 тим же нотаріусом, на підставі Повідомлення про реєстрацію змін іпотеки, 353/07-2-830, 01.02.2008, Ват АБ «Укргазбанк», Об`єкт обтяження: земельна ділянка, кадастровий номер: 371950103, загальна площа 0,1188 га, адреса: АДРЕСА_1 , Іпотекодержатель: ВАТ АБ «Укргазбанк», Іпотекодавці: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ; розмір основного зобов`язання: 30195 Долари США, Строк виконання: 28.09.2026, Заставна: Немає;

у розділі «Актуальна інформація» містяться відомості щодо об`єкта обтяження земельна ділянка :37:195:0103, площею 0,1188 га, що зареєстровано 24.11.2020, державним приватним виконавцем Чучковим М.О. на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 25.07.2014, цього самого дня, зареєстровано право власності на земельну ділянку :37:195:0151, площею 0,0594 га, для індивідуального садівництва що за адресою: АДРЕСА_1 , а 24.11.2016 зареєстровано право власності на садовий будинок, об`єкт житлової площі на земельній ділянці :37:195:0151, за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 74).

Так, 25.07.2014 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), укладено Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею

0,0594 га, кадастровий номер :37:195:0151, що за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, Садове товариство «Глядин», цільове призначення - для ведення садівництва. Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. 25.07.2014 та зареєстровано у реєстрі за №840 (том 1 а.с. 242-243, 244, том 3 а.с. 24-55).

Як убачається із умов вказаного Договору, відчужувана земельна ділянка належать Продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №345981, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006 №9158, що зареєстрований 24.11.2009 Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №27. Право власності Продавця на земельну ділянку зареєстровано 25.07.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Довідки №402 від 09.07.2014, виданої Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області, зазначена земельна ділянка вільна від будь-яких забудов та споруд.

Як зазначено у пунктах 9-11 Договору, відсутність податкової застави підтверджується Витягом №44778041 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. 25.07.2014 року. Відсутність заборони відчуження та відсутність перебування вказаного нерухомого майна в іпотеці підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Витягом з Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру іпотек у порядку доступу нотаріусів та Інформацією з вказаних реєстрів, отриманими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. 25.07.2014. Згідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку

№HB-014, виданого 08.07.2014 Управлінням Держземагентства у Вишгородському районі Київської області, вказано загальні відомості про земельну ділянку, відомості про державну реєстрацію земельної ділянки, відомості про право власності/право постійного користування, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, а саме те, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. Додатком до вказаного Витягу з ДЗК про земельну ділянку є кадастровий план земельної ділянки.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, у матеріалах справи міститься: технічна документація Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ленд» (том 2 а.с. 162-240) щодо складання (переоформлення) державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у с/т «Глядин», а також, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. надіслано матеріали нотаріальної справи, заведеної при посвідченні нею Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.07.2014, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з яких встановлено, що нотаріусом вчинялися дії щодо перевірки об`єкту договору земельної ділянки :37:195:0151 та встановлено відсутність будь-яких обтяжень за заявами ВАТ «Укргазбанк» та/або його правонаступниками у межах дії Договору іпотеки від 28.09.2006 (том 3 а.с. 24-55).

Відповідно до частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Так, як убачається із постанов Київського апеляційного суду від 23.11.2023 (том 3 а.с. 7481) та ухвали Верховного Суду від 02.05.2024 (том 1 а.с. 101-110) у справі 363/3453/14, у серпні 2014 року ПАТ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2006 року №127-ф/06 в сумі 21 698,78 доларів США та 7 017,07 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка НОМЕР_1 та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим № 9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28 вересня 2006 року, шляхом реалізації вказаної земельної ділянки з прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України під час виконання судового рішення, а також просив стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2006 року №127-ф/06 в сумі 21 698,78 доларів США та 7 017,07 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка НОМЕР_1 та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим №9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28 вересня 2006 року, шляхом реалізації вказаної земельної ділянки з прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У вересні 2022 року ПАТ «Укргазбанк» звернулося до суду із заявою про заміну боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у справі №363/3453/14-ц у виконавчих листа щодо виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року та у виконавчих провадженнях №63699507 та №63699550 на ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09 січня 2023 року з урахуванням ухвали від 18 січня 2023 року про виправлення описки, заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено частково.

Замінено боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №63699507, щодо виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року по справі №363/3453/14-ц на ОСОБА_1 . В іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

станом на час звернення ПАТ «Укргазбанк» до суду з позовом до ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, також як і станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, земельної ділянки площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка НОМЕР_1 не існувало, оскільки така земельна ділянка була поділена на дві земельні ділянки, площею 0,0594 га кожна, з кадастровими номерами :37:195:0152 та :37:195:0151;

ОСОБА_3 ще 25 липня 2014 року відчужив свою земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0151 на користь ОСОБА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки;

таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі;

оскільки станом на час вирішення справи судом першої інстанції відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були власниками земельної ділянки площею 0,1188 га, а власником земельної ділянки з кадастровим номером :37:195:0151, яка утворилася внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1188 га, була ОСОБА_1 , яка не залучена до участі у справі, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пред`явлення вимог до неналежних відповідачів.

Як убачається із постанови Київського апеляційного суду, судом встановлено, наявність у матеріалах копії претензії ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 21 березня

2011 року №353/07-2-779, в якій зазначено, що 02 березня 2010 року до банку було надано Державні акти на право власності на земельні ділянки, з чого витікає, що відбулися зміни в правовстановлюючих документах на право власності земельної ділянки площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка № НОМЕР_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від

09 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 січня 2023 року скасовано. У задоволенні заяви ПАТ «Укргазбанк» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

чинним законодавством України не передбачено можливості заміни належного відповідача на стадії виконання рішення суду, а тому покладення на підставі заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року відповідальності на ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у розгляді справи, права та інтереси якої, як нового власника земельної ділянки площею 0,0594 га, розташованої на території Хотянівської сільської ради, кадастровий номер :37:195:0151, були порушені за наслідками розгляду заяви ПАТ «Укргазбанк» (Аналогічний правовий висновок викладено у постанові верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №686/1134/18);

враховуючи, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви ПАТ «Укргазбанк» про заміну сторони виконавчого провадження є помилковим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви;

окрім того, постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено, що унеможливлює вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

15 березня 2024 року ПАТ «Укргазбанк» засобами поштового подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02.05.2024 повернуто касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на постанови Київського апеляційного суду від

23 листопада 2023 року.

Як убачається із копії виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області щодо примусового виконання рішення суду від 10.12.2014 у справі №363/3453/14-ц, долученого до відзиву на позовну заяву представником ОСОБА_1 , він неодноразово повертався стягувачу без виконання, та востаннє 23.09.2020 (а.с. 245).

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі у редакції, чинній на час укладання Договору іпотеки 28.09.2006), іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною четвертою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.

У справі з належною позовною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17.

Так, згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під державною реєстрацією прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав віднесено гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

В силу частини п`ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому Законом. Тобто, сутність державної реєстрації речового права (обтяження) полягає в тому, що держава від свого імені доводить до відома усіх учасників правовідносин інформацію про зареєстровані права та обтяження, а також гарантує достовірність відомостей, які наявні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наявність державної реєстрації речового права (обтяження) у поєднанні з відкритістю відомостей з Державного реєстру прав та публічністю реєстрації надає учасникам цивільного обороту реальну можливість проявити обачність при прийняті рішення щодо вступу у правовідносини (наприклад, чи придбавати певне нерухоме майно), перевірити наявність у контрагента права на вчинення цього правочину та безпечитися від можливих шахрайських дій або інших негативних для себе наслідків. Відповідно, відсутність державної реєстрації речового права або обтяження (у даному випадку, іпотеки) - це так само гарантована державою відсутність такої іпотеки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 у справі №610/1030/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 по справі №922/2416/17 у пункті 7.12) нагадала, що «функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення.».

У пунктах 7.14 7.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 по справі №922/2416/17, зазначено, що «Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від

2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).».

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 у пункті 7.22 конкретизувала висновки, викладені у певних постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Верховного Суду. Конкретизація висновків полягала, зокрема, у такому:

«запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не ммала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням

№12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.»

Як встановлено судом під час розгляду позовних вимог ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , Договір іпотеки був укладений між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 28.09.2006 і предметом іпотеки була земельна ділянка площею 0,1188 га,

АДРЕСА_1 , кадастровий номер 371950103, та було внесено відомості про заборону на вказане нерухоме майно. Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 придбали у часткову власність, зобов`язавшись прийняти, сплативши обумовлену суму, по одній другій частині кожному (з виділенням частки земельної ділянки в натурі) від земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1188 га кадастровий номер :37:195:0103, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Так, як зазначалося раніше по тексту рішення, за умовами Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006 право приватної власності на земельну ділянку переходить від продавця до покупців після підписання цього договору купівлі-продажу та переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я покупців.

17.11.20209 ОСОБА_2 та 24.11.2009 ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006 оформили право власності на земельні ділянки по 0,0594 га. Зокрема ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0151, яку на підставі Договору купівлі-продажу від 25.07.2014 відчужив ОСОБА_1 .

Саме земельна ділянка з кадастровим номером :37:195:0151, площею

0,0594 га, яка на праві власності з 25.07.2014 належить ОСОБА_1 є предметом спору у цій справі, що виник між Іпотекодержателем земельної ділянки площею 0,1188 га з кадастровим номером :37:195:0103, якої не існує з листопада 2009 року, і третьою особою-покупцем, яка придбала одну із новостворених земельних ділянок, щодо якої були відсутні заборони відчуження та відомості про її перебування в іпотеці. Також придбана ОСОБА_1 земельна ділянка площею 0,0594 га, кадастровий номер :37:195:0151, на момент придбання була вільна від будь-яких забудов та споруд. При цьому, на набутій у власність земельній ділянці ОСОБА_1 побудувала садовий (дачний) будинок, право власності на який було зареєстровано за нею 24.11.2016.

Так, як встановлено Київським апеляційним судом під час перегляду справи №363/3453/14 та про це зазначено у постанові від 23.11.2023, ще 02.03.2010 до банку було надано Державні акти на право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу іпотечного майна земельної ділянки :37:195:0103, що свідчить про зміни в правовстановлюючих документах на право власності земельної ділянки площею 0,1188 га, яка бул предметом іпотеки.

Отже, Банку із 2010 року було достеменно відомо, що земельна ділянка площею

0,1188 га, як об?єкт іпотеки, припинила своє існування у 2009 році, у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 двох окремих державних актів на право власності на дві земельні ділянки по 0,0594 га кожна. Водночас, Банк, в порушення вимог пункту 3.2.1 Договору іпотеки від 28.09.2006, яким встановлено, що Іпотекодержатель зобов`язаний в порядку, встановленому чинним законодавством України, надати повідомлення для державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою, а також відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, не звернувся до державного реєстратора щодо обтяження об`єкта нерухомості іпотекою, яке підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 по справі №487/1398/15-ц вказав, що відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (стаття 19 Закону України «Про іпотеку»).

Отже на свій ризик, Банк не вчинив дій щодо виконання умов іпотечного договору.

Також, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 по справі № 548/98/21, зазначається, що намагання виправити допущену в минулому «помилку» не може мати наслідком непропорційного втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельними ділянками протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Згідно із статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Норми закону полягають у такому: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження №61-3809св24)).

У даному випадку, суд бере до уваги аргументи представника ОСОБА_1 , що наведена Банком обставина, що на даний час в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутній запис про обтяження іпотекою та забороною відчуження набутої у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, що було підставою для звернення Банку до суду із вимогою про визнання за ним права іпотеки на спірну земельну ділянку, обумовлена виключно бездіяльністю Банку, яка полягає у невиконанні умов іпотечного договору щодо обов`язку Банку надати повідомлення для державної реєстрації обтяження земельних ділянок іпотекою, а також відомостей про зміну умов обтяження земельних ділянок іпотекою.

Судом встановлено, що на момент набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :37:195:0151, шляхом укладення з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вказана земельна ділянка не була обтяжена іпотекою. А тому, ОСОБА_1 , набуваючи в липні 2014 році право власності на земельну ділянку, покладалася на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і набула право власності на земельну ділянку вільною від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, в тому числі без поширення на неї іпотеки Банку.

Позивачем хоч і ставиться під сумнів добросовісність ОСОБА_1 , однак не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які свідчать про її недобросовісність як набувача спірної земельної ділянки.

Тобто позивач не довів, що на момент купівлі земельної ділянки ОСОБА_1 була обізнаний чи могла дізнатися про існування обтяження вказаного нерухомого майна у формі іпотеки, з огляду на те, що таке обтяження не було зареєстроване у визначеному законом порядку, про відсутність обтяжень спірного майна зазначено у договору купівлі-продажу земельно ділянки від 25.07.2014, а відповідні відомості також перевірені та встановлені приватним нотаріусом під час посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки та доведені до відома ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Водночас суд враховує, що за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від20 жовтня 2011 року у справах "Rysovskyy v. Ukraine", заява N 29979/04; від 16 лютого 2017 року "Kryvenkyy v. Ukraine",заява N 43768/07).

Таким чином, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши всі надані письмові докази по справі, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність порушених прав позивача в цій справі, які б підлягали захистові, а тому у задоволенні позову ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Щодо застосування заявлених відповідачем за первісним позовом наслідків спливу позовної давності слід зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц).

Враховуючи, що за результатом розгляду позову ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про відмову у його задоволення за недоведеністю та необґрунтованістю, суд не вбачає необхідності надавати оцінку аргументам відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

В Цивільному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (рецисорний позов).

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 та у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20 тощо.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що договір іпотеки є недійсним в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що укладений з порушенням приписів статті 5 Закону України «Про іпотеку».

За змістом частини першої статті 215 ЦК України наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Отже, за загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18.

Як встановлено судом, 28.09.2006 між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є АТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, без оформлення заставної, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,1188 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради, СТ «Глядин», ділянка НОМЕР_1 , та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за реєстровим №9158 та зареєстрований в реєстрі правочинів 28.09.2006.

З огляду на те, що станом на момент вчинення оспорюваного іпотечного договору ОСОБА_1 не була учасником спірних правовідносин та не мала жодних прав та обов`язків щодо земельна ділянка :37:195:0103, площею 0,1188 га, не свідчить про порушення її суб`єктивного цивільного права або інтересу саме на момент вчинення оспорюваного правочину, що є самостійною підставою для відмови в позові (зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.06.2021 у справі №761/12692/1, від 28.09.2022 у справі 910/6165/21.)

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання, про відсутність станом на 28.09.2006 порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити.

Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати не підлягають до відшкодування.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статтею 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями41, 129-1 Конституції України, статтями 3, 6, 11, 14-16, 203, 215, 317, 319, 321, 328, 626, 627, 628,638 ЦК України, статтями 2-5, 12, 13, 76-89, 133, 141, 174, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 12.12.2025.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним): Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК», , місцезнаходження за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1;

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_3 ;

Третя особа за первісним позовом (відповідач за зустрічним): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , відома адреса:

АДРЕСА_4 ;

Третя особа за первісним позовом (відповідач за зустрічним): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації:

АДРЕСА_5

Суддя О.П. Лукач