справа № 619/4581/25
провадження № 2/619/1995/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

Справа № 619/4581/25

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Дергачівська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позов про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Плугатирьова Н.В., звернувся до суду з позовом до Дергачівської міської ради, в якому просить, визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років померла його бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , яке видане 20 грудня 1999 року Дергачівським міськвиконкомом м. Дергачі, актовий запис № 422, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 , залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. від 15 липня 1987 року та зареєстрований за реєстровим №2837, де все належне їй майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі усе, на що вона за законом буде мати право, в тому різі і належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Замірці, Дергачівського району, Харківської області, заповіла позивачу - своєму онукові, ОСОБА_1 . Спадщину він прийняв, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - має на руках ощадну книжку померлої бабусі, яка знаходилась у його володінні, що свідчить про вжиття заходів щодо збереження спадкового майна. Тобто, позивач є спадкоємцем за законом, після смерті баби, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном в силу ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР (1963 р.). Роз`яснення щодо спадкування в цей період часу міститься також в п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 18.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 07.07.1994р. Після смерті баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся до нотаріальної контори з питанням, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак згідно постанови вих. №383/02-31 від 12.03.2025 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не був наданий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок. Відповідно до інформаційної довідки, виданої Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» від 17 лютого 2025 року за №01-22/26, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в бюро не за ким, не зареєстровано. Я, ОСОБА_1 проживав разом з бабусею ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював за нею догляд, а також провів поховання, що підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради від 09.06.2025, який складено в присутності сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Спадковий житловий будинок належить бабусі, яка жила у ньому до самої смерті, але право власності на будинок не зареєструвала. Позивач проживав разом з нею, вів спільне господарство та бюджет, але був зареєстрований за іншою адресою. Бабуся потребувала постійного лікування та догляду, який я їй надав. Після смерті бабусі я залишився проживати у будинку і проживаю в ньому до теперішнього часу, але оформити спадкові права позбавлений можливості. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Проєктувальник» від 13.03.2025 року, проведено інвентаризацію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( інвентаризаційна справа № 209). Відповідно до наданої довідки житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 40,5 кв.м, у тому числі житловою - 21,9 кв.м, сараї літ. «Б», «Д», «3», вбиральня літ. «В», літня кухня літ. «Г», льох літ. «Ж», огорожа №1, 2, 3, 4, колонка №5 - побудовано до 05.08.1992. Фактична площа земельної ділянки складає - 2500 кв.м. Технічну інвентаризацію проведено та перевірено відповідно кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів нерухомості, виданого Атестаційною архітектурно-будівельною комісією 24.04.2019 AE № 005469. Задоволення позову надасть позивачу право на отримання спадщини за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та державної реєстрації права власності на отримане в спадок нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства, тому позивач змушений звернутись до суду.

Рух справи та виклад заперечень відповідача.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11.08.2025 року у справі № 619/4581/25 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20.08.2025 року у справі № 619/4581/25 відкрито провадження у цивільній справі. Судом ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання на 17 вересня 2025 року о 09 годині 30 хвилин у приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області.

03.09.2025 від представника відповідача через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач в позовній заяві просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Але, згідно інформації наданої комунальним підприємство технічної інвентаризації «Інвенрос» право власності на даний будинок не зареєстроване. Відповідно до технічного паспорту дата побудови будинку 1938 рік. Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася в минулому різними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 р. №121, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. № 7/5. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного доказу, який підтвердив би, що будинок збудований саме спадкодавцем: а ні рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельної ділянки для будівництва, а ні інформації з погосподарської книги, а ні інших документів, які свідчили про надання дозволу на будівництво даного будинку. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволені позову.

10.09.2025 року від представника Дергачівської міської ради через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позицію висловлену у відзиві підтримує.

17.09.2025 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 20.10.2025 року. Клопотання позивача (представника позивача) про витребування доказів задоволено.

26.09.2025 року на адресу суду надійшла від Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області інформаційна довідка про спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з додатками, а саме копія спадкової справи № 38/2025; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті ОСОБА_2 ; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

29.10.2025 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області клопотання позивача (представника позивача) про витребування додаткових доказів по справі та виклик свідків задоволено.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні 02.12.2025 позовні вимоги підтримали просили задовольнити.

Відповідач - представник Дергачівської міської ради у судове засідання не з`явився, згідно з наданою суду заявою просить провести розгляд справи за відсутності представника, позицію висловлену у відзиві підтримує.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до заповіту, посвідченому державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. від 15 липня 1987 року та зареєстрований за реєстровим №2837, ОСОБА_2 , залишила все належне їй майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі усе, на що вона за законом буде мати право, в тому різі і належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Замірці, Дергачівського району, Харківської області, заповіла позивачу - своєму онукові, ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , яке видане 20 грудня 1999 року Дергачівським міськвиконкомом м. Дергачі, актовий запис № 422.

Спадщину позивач прийняв, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - має на руках ощадну книжку померлої бабусі, яка знаходилась у його володінні, що свідчить про вжиття заходів щодо збереження спадкового майна.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак згідно постанови вих. №383/02-31 від 12.03.2025 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не був наданий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок.

Відповідно до інформаційної довідки, виданої Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» від 17 лютого 2025 року за №01-22/26, відомості про реєстрацію

права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в бюро відсутні.

Згідно акту депутата Дергачівської міської ради від 09.06.2025, який складено в присутності сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач проживав разом з нею та здійснював догляд, а також провів поховання.

Відповідно відповіді Дергачівської міської ради від 17.02.2025 504/03-32 згідно облікових даних архівної картотеки, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 29.10.1979 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована на території Дергачівської міської ради (конкретну адресу реєстрації місця проживання визначити не вбачається можливим) Інформація щодо осіб, які на день смерті померлої особи проживали разом, не значиться.

Згідно відповіді завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. від 26.09.2025 1910/01-16 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була заведена спадкова справа № 38/2025. 13 лютого 2025 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину заповітом звернувся онук спадкодавця, ОСОБА_6 . Більше із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно постанови вих. №383/02-31 від 12.03.2025 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не був наданий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок.

Як зазначає позивач, після смерті бабусі він залишився проживати у будинку і проживає в ньому до теперішнього часу, але оформити спадкові права позбавлений можливості.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Проєктувальник» від 13.03.2025 року, проведено інвентаризацію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( інвентаризаційна справа № 209). Відповідно до наданої довідки житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , відповідає наступним характеристикам : житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 40,5 кв.м, у тому числі житловою - 21,9 кв.м, сараї літ. «Б», «Д», «3», вбиральня літ. «В», літня кухня літ. «Г», льох літ. «Ж», огорожа №1, 2, 3, 4, колонка №5 - побудовано до 05.08.1992.

Мотиви суду.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд знаходить повністю доведеним даний юридичний факт - родинних відносин, в зв`язку із чим ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Проте, в даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом, але не може цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок АДРЕСА_1 та відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок за спадкодавцем.

Судом встановлено, згідно звіту з незалежної оцінки майна( Житловий будинок, загальною площею 40,5 кв. м, житловою площею 21,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 ) та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Проєктувальник» від 13.03.2025 року, домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ( інвентаризаційна справа № 209) побудовано до 05.08.1992, вартість складає 165000 грн.

Згідно листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування":

Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникла відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Спадкові відносини виникають із моменту відкриття спадщини.

Отже, оскільки спадщина була відкрита та прийнята позивачем до 01 січня 2004 року, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Крім того, суд бере до уваги нормативні акти, які регулюють виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку тобто до 05.08.1992 року, зокрема Закон України від 7 грудня 1990 року №533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Закон України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постанову Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., погодженою заступником Голови Верховного суду УРСР 15.01.1966 р., яка втратила чинність 19.01.1996 р., Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, у зв`язку із чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України», в Україні введено військовий стан.

Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

В судовому засіданні свідки підтвердили, що після повномасштабного вторгнення рф погосподарська книга щодо реєстрації мешканців «Литвини», « ОСОБА_7 », «Замірці», « ОСОБА_8 », «Міщенки» яка перебувала у сільраді в селі Замірці зникла, в зв`язку з чим вони позбавлені права розпорядитися своїм майном.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сусідом позивача. Пояснив, що знає позивача з народження. Свідок жив на ОСОБА_10 , а позивач метрів за триста на ОСОБА_11 . ОСОБА_12 свідок знає з малку з 1967-1968 років, оскільки будучи ще школярем ходив за дорученням від школи навідуватися до людей похилого віку, та проводив перепис населення. Вона жила сама, після того як чоловік її помер. Адреса у бабусі ОСОБА_13 був хутір Литвини, це так мешканці називали. У свідка в паспорті зазначено місце народження хутір Лещенки , хоча це все і є Замірці. Раніше там було тринадцять будинків, а зараз залишилося два.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації село Замірці, будинок (нумерація відсутня), є сусідом позивача. В судовому зсіданні пояснив, що ОСОБА_15 доглядав бабусю, користувався будинком. ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок проживав навпроти будинку бабусі ОСОБА_13 , раніше було дванадцять хат на хуторі, а зараз залишилось два. Це хутір ОСОБА_10 . Проте свідок був прописаний у с. Замірці. У зв`язку з військовою агресією РФ сільрада не працює, а прибудинкова книга зникла. ОСОБА_16 я пам`ятаю з 1992 року, я не знаю чи були у неї діти. Похованням її займалися ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з цієї хати. Зараз туди приїжджають ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , домогосподиня, яка є дружиною позивача, пояснила, що вона з чоловіком доглядали за бабусею, ОСОБА_20 , яка мешкала на той час на хуторі Литвини, Маслії, а на сьогоднішній день це АДРЕСА_1 , а прописка у неї була с. Замірці. Там у всіх хто жив на хуторі Литвини була прописка с. Замірці. В будинку бабуся жила весь час , чоловік її загинув на війні. На момент смерті вона мешкала по АДРЕСА_1 хутір Литвини. На даний час, цим будинком користується вона з чоловіком. В сільраді, яка перебувала до війни в с. Замірці, була погосподарська книга в якій містились записи про реєстрацію на цих хуторах мешканців, проте навіть без зазначення вулиць та номерів будинків, наразі її втратили. Також свідок зазначили, що в якихось документах адреса бабусі зазначена як хутір ОСОБА_11 . Все заплутано. Коли після смерті бабусі видали свідоцтво про смерть, то забрали паспорт померлої ОСОБА_2 з її реєстрацією.

Як вбачається з архівного витягу складеного архівним відділом Харківської райвійськадміністрації від 18.11.2025 06-33/30 надано список громадян на приватизацію присадибних земельних ділянок ОСОБА_2 в с. Литвини надано присадибну земельну ділянку для приватизації за підписом Голови виконавчого комітету ОСОБА_21 та секретаря виконавчого комітету Г.Ф. Однокозова. У рішенні виконавчого комітету Дергачівської міської ради народних депутатів від 09 квітня 1996 року № 58/1 "Про дозвіл на приватизацію присадибних земельних ділянок мешканцям сіл: Литвини, Болибоки, Замірці, Маслії, Мішенки" заначено, що розглянувши заяви мешканців сіл: Литвини, Болибоки, Замірці, Масліі, Міщенки про дозвіл на приватизацію присадибних земельних ділянок та керуючись Земельним Кодексом України, виконком Дергачівської міськради, вирішив: 1.передати безкоштовно у приватну власність мешканцям «Литвини, Болибоки, Замірці, Маслії, Мішенки земельні ділянки згідно списку /список додається/, 2. просити Дергачівський відділ земельних ресурсів провести роботи по встановленню меж земельних ділянок в натурі. 3. Видати мешканцям вищевказаних сіл, державні акти на право приватної власності на землю.

Проте, станом на час смерті спадкодавцеві правовстановлюючих документів на вказаний будинок так і не було отримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР у ред. від 18.07.1963 р., кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За нормою ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщину позивач прийняв, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - має на руках ощадну книжку померлої бабусі, яка знаходилась у його володінні, що свідчить про вжиття заходів щодо збереження спадкового майна.

Інших спадкоємців, окрім позивача, у померлої ОСОБА_2 судом не встановлено. В судовому зсіданні судом достовірно встановлено, що житловий будинок, що фактично є предметом спору, належав спадкодавцеві на законних підставах, отже до позивача переходить право власності на даний житловий будинок за спадкування за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України у ред. від 16.01.2003 року, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, враховуючи, що позивач не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна та оформити спадщину, зареєструвати право власності, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що неможливість позивача реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом, з підстав втрати погосподарської книги, в якій містились записи про реєстрацію на хуторах мешканців, в тому числі і бабусі позивача, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не заявляв вимоги про стягнення судового збору з відповідача, в зв`язку з чим, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, питання розподілу судових витрат суд не вирішує.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дергачівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 40,5 кв.м, у тому числі житловою площею - 21,9 кв.м, літ. «а» веранда , літ. «а-1» тамбур, сараї літ. «Б», «Д», «3», вбиральня літ. «В», літня кухня літ. «Г», льох літ. «Ж», огорожа №1, хвіртка 2, ворота 3, ворота 4, колонка №5, що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування(ім`я)сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 07 березня 2006 року Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Дергачівська міська рада Харківського району Харківської області, юридична адреса: 62300, Харківська обл., Харківський р., м. Дергачі, площа Перемоги, 5,

Суддя Н. В. Коваленко