Провадження № 2/638/8752/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участі секретаря судового засідання Лозової А.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 від імені якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей .

В обґрунтування позову зазначає, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народились доньки: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 по справі № 638/10892/23 шлюб між сторонами розірвано. Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, відповідачка виїхала з м. Харкова та фактично більше трьох років проживає в м. Черкаси та повертатись до м. Харкова не збирається. Натомість позивач залишився в м. Харкові та разом з малолітніми доньками проживає за місцем реєстрації, самостійно виховує та утримує доньок. При цьому, ОСОБА_3 участі, як у вихованні так і в утриманні доньок не приймає та фактично остання самоусунулася від виховання та утримання дітей. Встановлення факту про самостійне виховання та утримання малолітніх доньок є необхідним задля якнайкращих інтересів дітей. Від встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей залежить отримання позивачем відстрочки від мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він в будь-який час може бути мобілізований і фактично малолітні діти залишаться без батьківського піклування та належного догляду, що суперечить Конституції України, Сімейному кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї та Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, а також Закону України «Про охорону дитинства», в частині забезпечення державою найкращих інтересів дітей, у зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, від представника надійшла до суду заява з проханням розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності.

Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши заяви сторін, матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 19 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 по справі № 638/10892/23 шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набуло законної сили.

Від шлюбу сторони мають доньок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , які видані Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 12 жовтня 2012 року.

За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Харкова малолітні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Також за даною адресою зареєстрований та фактично мешкає позивач у справі та батько дітей ОСОБА_1 , мати дітей також зареєстрована за вказаною адресою, однак з 16.05.2022 фактично проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою переселенця (довідка ВПО).

Відповідно до листа-відповіді директора Харківського ліцею «Авторська школа Бойка» О.Е. Макагон від 20.10.2025, зазначено, що учениці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчаються у 7 класі Харківського ліцею «Авторська школа Бойка». За час навчання дітей з 2022/2023 навчального року мати ОСОБА_3 не брала участі у шкільних заходах, не відвідувала ліцей. Також вона не зверталася до адміністрації ліцею з питань, що стосуються навчання, виховання чи успішності дітей. За інформацією, яка надійшла від дітей, дівчата проживають з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підтримує контакт із адміністрацією та класним керівником, цікавиться успішністю доньок. Договір про навчання учениць ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у Харківському ліцеї «Авторська школа Бойка» укладено з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оплату за навчання здійснює виключно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відповіді Директора ГО «СК «ХАРКІВ СІТІ» Шарко О.В. вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 активно відвідують сучасну хореографію, займають призові місця та беруть участь у спортивних заходах. За період тренувань дівчата показали себе талановитими та трудолюбивими, поводились дисципліновано та мали дружні стосунки з колективом. Вихованням та виконанням батьківських обов`язків дітей, а також матеріальним забезпеченням поїздок по Україні та витратами, які стосуються спортивного розвитку дітей займається батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з записами відбування занять, матір ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ніколи не була присутня на тренуваннях і змаганнях дітей. В клуб дітей мати також не супроводжувала та жодного разу не цікавилась спортивним життям дітей.

Також позивачем долучені дипломи з конкурсів хореографічного мистецтва, з яких вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово займали призові місця в м. Харкові та займаються сучасною хореографією.

Також директором КНП «Міська дитяча поліклініка №14» ХМР Вірою Прасол надана відповідь на запит від 14.10.2025, відповідно до якої вбачається, що мати дітей ОСОБА_3 , не зверталась з питань, які стосуються здоров`я своїх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_3 не відвідує поліклініку, станом здоров`я дітей не цікавиться. Мати не супроводжує при амбулаторних прийомах лікарів своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Декларація про вибір лікаря підписана з батьком ОСОБА_1 . Станом здоров`я дітей та забезпеченням їм належного догляду, супровід дітей в поліклініку здійснює батько дітей.

Відповідно до нотаріального посвідченого договору, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей та визначення місця проживання дітей від 10.10.2025 сторонами було погоджено, що спільні діти: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , проживають з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його повному утримані, забезпеченні та опікунстві. (п.1 договору).

Відповідно до п. 2 вказаного договору зазначено, що матір ОСОБА_3 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, сторони досягли згоди про передачу права утримання та виховання дітей - батькові ОСОБА_1 на постійній основі до набуття дітьми повноліття. (п.3 договору).

Отже, встановлені судом сімейні правовідносини щодо обов`язку батьків, пов`язаних із вихованням та утриманням їх малолітніх/неповнолітніх дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України(надалі -СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод1950 року й протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно дост. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Своєю чергою, права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях150,151 СК України.

Так, за приписами ч. 2ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин 1-4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого у ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Своєю чергою, права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено у ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Так, за приписами частин 1, 2 ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 зроблено висновок, що заява про встановлення факту самостійного виховання дитини не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то заявлене питання не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

При цьому, відповідно до постанови Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №127/3622/24 зазначено, що удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів сторін у цій справі, належить в першу чергу зазначити, що правовідносини, котрі включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Отож, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Як наслідок, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки нормами чинного СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану чи рішенням суду та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Окрім того, нормами чинного СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена у ч. 1ст. 15 вказаного Кодексу «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

З`ясовуючи у межах пред`явлених позовних вимог питання щодо необхідності встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем малолітніх доньок, суд враховує ті встановлені у судовому засіданні обставини, згідно з котрими відповідачка як матір хоча й не позбавлялася батьківських прав щодо вказаної дитини, як і у встановленому порядку не вирішувалось питання про відібрання вказаної дитини від неї, вона також не визнавалася недієздатною/обмежено дієздатною, як і не оголошувалась безвісно відсутньою, тощо, однак вона як матір вказаних дітей, безпричинно вже тривалий час не користується своєю батьківською правосуб`єктністю, зокрема не здійснює щодо малолітніх доньок прав та не виконує обов`язків, пов`язаних з їх вихованням та утриманням. Так, беззаперечно встановлено, що малолітні доньки проживають із батьком, який власне й займається їх розвитком, вихованням, а також повністю забезпечує усім необхідним. Натомість мати дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. При цьому, реальних і об`єктивних перешкод для постійного спілкування з дітьми, не встановлено. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідачки на даному етапі брати участь у вихованні дітей та в їх утриманні. Тим більше, між сторонами по справі був укладений нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 беззаперечно підтвердила, що вихованням та утриманням дітей займається лише батько з яким діти і проживають.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Зокрема, на переконання суду, задля якнайкращих інтересів малолітніх дітей, все ж належить встановити факт, що позивач самостійно виховує та утримує малолітніх доньок, а ухвалене рішення суду про встановлення зазначеного факту має наслідком виникнення, зміну чи припинення сімейних прав та обов`язків позивача як батька, пов`язаних з можливістю подальшого одноосібного виховання та утримання дітей, задля того, щоб вказані діти, в силу різних обставин, не залишилася у майбутньому без належного догляду.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 89, 200, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей - задовольнити.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 самостійно виховує та утримує малолітніх доньок: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_4 місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , 61002, м. Харків, вул. Чернишевська буд. 55,

Суддя О.В. Шишкін