_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/947/477/25
УХВАЛА

про розстрочку виконання рішення суду

11.12.2025

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участі секретаря судового засідання Петрової А.М.,

заявника (відповідача) ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі 947/11195/23 за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

06.11.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі 947/11195/23 за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви зазначала, що з 13.10.2021 року заявник перебувала у відпустці у зв`язку з вагітність та пологами, що підтверджується наказом № 1/01-3 від 13.10.2021 року. З 14.12.2021 року заявник знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 (трирічного) віку, що підтверджується наказом № 2/01-03 від 14.12.2021 року. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який згідно Указами Президента України неодноразово продовжено. Зазначала, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та введенням військового стану на території України заявник вимушена була виїхати за кордон зі своєю малолітньою дитиною у більш безпечне місце. Так, у квітні 2022 року заявник разом зі своєю малолітньою дитиною перебувають під тимчасовим захистом Німеччини, що підтверджується дозволами на проживання. З грудня 2024 року заявник перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, як така, що перебуває за кордоном, що підтверджується наказом № 1/01-03 від 03.12.2024 року. Звертає увагу суду, що після народження дитини, стан здоров`я заявниці погіршився, діагноз знижений рівень фактора фон Віллебранда/Фактора VIII, Фактор V на межі норми. Таким чином, вважає, що погіршення стану здоров`я заявника, відсутність роботи та стабільного доходу, перебування за кордоном у зв`язку з військовим станом на території України свідчить про погіршення фінансового стану позичальника та неможливість виконання рішення суду.

05.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» Царюк Марії Зеновіївни надійшли пояснення по справі, в яких вона просила у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі 947/11195/23 відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судовому засіданні, призначеному на 11.12.2025 року, представник відповідача ОСОБА_3 Албул Тамара Валентинівна заяву підтримала та просила її задовольнити, пояснила, що відповідач не має можливості сплатити борг на теперішній час у повному обсязі у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Представник позивача ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» Царюк Марія Зенонівна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 947/11195/23 за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №002/09/КР-2015 від 07.09.2015 року, яка виникла станом на 26.11.2024 року у розмірі 686 749 (шістсот вісімдесят шість тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень, 93 коп., 3% річних на 23.02.2022 року 10,63 гривень, індекс інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків на 23.02.2022 року 50,99 гривень Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 10607,30 гривень.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 року залишено без змін.

Відповідно до положень статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з частиною 2 статті 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження», органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження». За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Вирішуючи питання відстрочки чи розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.

Відстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Аналогічна правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом. Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочення або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Як на підставу задоволення заяви про відстрочку виконання рішення представник заявниці посилається на збройну агресію, введення військового стану в Україні, перебування відповідачки за кордоном.

Надані заявницею додатки у якості доказів не носять ніякого інформативного характеру, не можуть слугувати доказом неможливості виконання нею рішення суду. Медичні документи датовані 2021, 2023 роками, та навіть, з їх змісту зрозуміло, що заявниця не потребує спеціалізованого медикаментозного лікування чи оперативного втручання. Перебування заявниці у дикретній відпустці вже п`ять років не є необхідність, а є особистим рішенням відповідачки, та не ґрунтується на складних життєвих обставинах.

Більш того, під час розгляду справи залишилось не зрозумілим, з яких саме джерел заявник має намір через рік погасити заборгованість перед банком.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись статтями 258 -261, 353, 354, 435 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі 947/11195/23 за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. М. Куриленко