Дата документу 11.12.2025 Справа № 332/2457/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2081/25 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльніков Р.В.
Є.У.№ 332/2457/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ференець Олександр Євгенович, на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.12.2016 по 01.06.2021.

Зазначав, що Концерн «МТМ» надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачують за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 38 343,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, та судові витрати в розмірі 2270 грн. судового збору.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2016 по 01.06.2021 у розмірі 38 243,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерн «МТМ», судові витрати у розмірі судового збору 1 617,39 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ференець О.Є. , просить змінити рішення суду, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2016 по 01.06.2021 у розмірі 9 567,62 грн., та судові витрати пропорційно задоволених вимог. Зазначає, що судом не застосовані строки позовної давності, не враховані платежі, які здійснювалися у березні і вересні 2024р. та стягувалися приватним виконавцем. Оспорює нарахування плати за послуги з постачання гарячої води.

У відзиві на апеляційну скаргу Концерн «МТМ» зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Зазначають, що на виконавця використаних послуг покладено перелік вимог, обов`язків, а на споживача покладено належне виконання своїх обов`язків, а саме оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості та стягнув заборгованість за комунальні послуги, розмір якої підтверджений належними і допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до статуту підприємства основною діяльністю Концерн «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

У період з 01.12.2016 по 01.06.2021 Концерн «МТМ» надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте останні сплачували їх не в повному обсязі виникла заборгованість в розмірі 38343,64 грн..(а.с.7-8)

Відповідно до ст.7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а Виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно пп. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р. (далі Правила № 630) сплата послуг та дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг є зобов`язанням Споживача.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (п. 20 Правил № 630).

Статтею 21 Закону, та п.32 Правил № 630 викладені обов`язки Виконавця послуг:

- вказувати у платіжному документі передбачені графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

- надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів.

Нормами чинного законодавства на Виконавця покладено перелік вимог(зобов`язань) щодо надання комунальних послуг, а саме: забезпечення своєчасності надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг, так і з боку Споживача є доцільним належне виконання зобов`язань, а саме оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

З аналізу нормативно-правових актів, одним із доступних джерел доведення інформації до споживачів щодо розміру нарахованих сум за спожиті послуги, кількісні та якісні показники є рахунок.

В свою чергу, на споживача покладено обов`язок оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги. Законом не забороняється, у разі виявлених розбіжностей в платіжному документі, звертатись до виконавця послуг, з метою врегулювання спірних питань та виправлення розбіжностей.

Доказів будь-яких звернень відповідачів до виконавця послуг щодо розбіжностей в нарахуваннях за спожиті послуги, або відсутності доведення будь-якої інформації у вигляді отримання рахунків, - суду не надано.

Правильність і обґрунтованість нарахування плати за надані послуги підтверджується відповідними письмовими доказами.

Так, з «Інформації щодо нарахувань за послугу з централізованого опалення по споживачу за адресою АДРЕСА_2 » (а.с. 110) вбачається , що за період з грудня 2016 по січень 2017 р. нарахування плати за послуги з ЦО здійснювався за показами комерційного приладу обліку, підтвердженням цього є колонка «2- попередні покази», «3-поточні покази». За період з лютого 2017 по квітень 2018 нарахування здійснювались за нормами споживання через відсутність приладу обліку. За період з листопада 2018 по квітень 04.2021 нарахування за послуги з ЦО здійснювалося за показами комерційного приладу обліку.

З документу «Розрахунок нарахувань за послугу з постачання гарячої води споживачу за адресою АДРЕСА_2 » (а.с. 111) встановлено, що за період з січня 2016 по листопад 2019 розподіл спожитої гарячої води здійснювався з урахуванням показів приладу обліку. За цей період покази є незмінними, тому, різниця, куб.м. та розмір нарахувань складають нульові показники.

У грудні 2019 р. прилад обліку ГВП був знятий з обліку у зв`язку із пропуском проведення держповірки, тому за період з грудня 2019 по квітень 2021 нарахування проводились за нормативами споживання на 3 зареєстровані особи. У травні 2021 прилад обліку було повірено та з подальшим перерахунком в розмірі 610,39 грн, прийнято на облік. Нарахування за травень 2021 червень 2021 здійснювались з урахуванням показів приладу обліку. За цей період покази є незмінними, тому, різниця, куб.м. та розмір нарахувань складають нульові показники.

Відповідачка має вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, а також діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо необізнаності споживача та обмеженості у отриманні інформації, є неспроможними.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017, який введено в дію з 01.05.2019, передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (ст.5 Закону).

Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (п.3 ч. 2 ст. 6 Закону).

Відповідно до ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором (п. 4 ч.5 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»).

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загально будинкових та індивідуальних засобів обліку.

Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання комунальної послуги в будівлях, де налічується два та більше споживачів. Тобто, у Відповідачів в квартирі встановлений розподільчий прилад обліку, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води. (Законі України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-19 від 22.06.2017 року)

Згідно пункту 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю Відповідача, він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію.

Повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів, які можуть самостійно обрати підприємство, що має відповідну ліцензію на діяльність з повірки квартирних приладів обліку води.

Позивачем проводилась активна інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води.

Підтвердженням доведення інформації щодо повірки Концерном «МТМ» у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. Доказом цього Позивачем було надано рахунок за вересень 2018 (а.с. 109).

Відповідно ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту один раз на 4 роки.

Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474(далі Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08 липня 2015 року виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

В період виникнення обов`язку щодо повірки засобу вимірювальної техніки вказаний обов`язок покладений на споживача.

Оскільки лічильник належить споживачу, саме він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Тому, розміщуючи повідомлення щодо здійснення вчасної повірки, - позивач скористався одним із доступних джерел доведення до споживачів інформації.

Відповідачами не було своєчасно проведено планову державну повірку лічильника у вказаний строк, у зв`язку з чим, показники приладу обліку визнані недостовірними.

На підставі вказаного, Концерн «МТМ» повідомив споживачів, вказавши в рахунку повідомлення-попередження щодо планової держповірки лічильника.

Щодо строку позовної давності, судом встановлено, що відповідачі періодично вносили плату за послуги з теплопостачання, внаслідок чого строки позовної давності переривалися. Як зазначено у Розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідачі здійснили платежі: у січні 2017 у розмірі 568,40 грн. при нарахуванні 1534,89 грн.; у лютому 2017 у розмірі 800,00 грн. при нарахуванні 1315,32 грн.; у квітні 2017 р. у розмірі 500,32 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у травні 2017 р. у розмірі 500,24 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у червні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у липні 2017 у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у вересні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.

Частинами 1, 3 статті. 264 ЦК України передбачено, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась Концерн «МТМ» щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Вищевказане відповідає висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 р. у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.».(Постанова Верховного Суду № 161/15679/15-ц від 14.02.2018 року).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил).

Тому виконання зобов`язання не передбачається частинами або у вигляді періодичних платежів, допоки це не буде зазначено відповідною угодою між сторонами. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 р.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений закон набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінений з 24.00 годин 30.06.2023.

24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому було неодноразово продовжено та дії на час ухвалення даного рішення.

На час звернення Концерну «МТМ» до суду з даним позовом розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у редакції Закону№ 3450-IXвід 08 листопада 2023 року був доповнений п. 19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Врахувавши вищезазначені вимоги законодавства та фактичні обставини справи, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено, оскільки оплата яка здійснена ОСОБА_1 18.08.2023 р., здійснена за період спірної заборгованості, з підстав відсутності ідентифікації платежу, а саме не зазначено призначення платежу (а.с. 163).

Квитанції, які долучені відповідачкою до матеріалів справи, від 07.03.2024 з призначенням платежу «погашення боргу за теплову енергію від ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 » в розмірі 4 000,00 грн., та від 15.09.2024 р. з призначенням платежу «погашення боргу за теплову енергію від ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 » в розмірі 3000,00 грн.

Обгрунтовано зауважено, що Концерн «МТМ», на виконання вимог ухвали суду надав поточну заборгованість поза межами спірного періоду. Станом на 01.09.2025 р. за о/р наявна заборгованість в розмірі 46 757,05 грн.

Квитанції надані ОСОБА_1 , розцінені судом, як оплати за поточну заборгованість, з підстав зазначених в ст. 32 Закону та п. 18 Правил № 830, яка виникла після 01.02.2021.

Щодо суми стягнутої в примусовому порядку до моменту скасування рішення суду № 332/2457/21 від 17.11.2021, районним судом зазначено, що не може бути належним доказом скріншот оплати від 18.08.2023 таким, який здійснений на виконання вищевказаного рішення суду. У зв`язку з тим, що із долученого доказу у вигляді платежу, не можливо встановити джерело його походження, а саме: відсутні дані платника, дані отримувача коштів, призначення платежу, тощо.

Станом на 09.09.2025 ОСОБА_1 , актуалізовано інформацію щодо примусового стягнення за рішенням суду. Згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги «за рішенням суду № 332/82457/21 від 17.11.2021 в рахунок погашення заборгованості стягнуто в примусовому порядку частину судового збору, в розмірі 652,61 грн., основного боргу 0,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

В даному випадку, наданий доказ ОСОБА_1 через відсутність ідентифікації, не було прийнято до уваги, як належний доказ, та не тягне за собою підстави зменшення розміру позовних вимог та як приналежність його до погашення вищевказаного рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на необізнаність щодо суми заборгованості, чи неповідомлення Концерну «МТМ» про своєчасне проходження лічильника повірки, чи частково погашення боргу, не звільняє останньою від обов`язку сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг, та відповідно, не є підставою для відмови у задоволенні позову у цій справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та вже були предметом розгляду в районному суді.

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, лише свідчать про незгоду з ухваленим рішенням.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін, оскільки всі доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ференець Олександр Євгенович, залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко