Номер провадження: 22-ц/813/5366/25
Головуючий у першій інстанції Дзюбинський А.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2025 року у складі судді Дзюбинського А.О.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 усіх видів заробітку на утримання дитини, та припинення стягнення аліментів у розмірі 1/8 від усіх видів заробітку на утримання матері дитини.

Позивач зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/4921/23 від 08.06.2023 позивача визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішено питання щодо стягнення аліментів з позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та щодо стягнення аліментів на утримання відповідача у цій справі у розмірі 1/8 частини доходів щомісячно до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , включно.

Зазначає, що заборгованості зі сплати аліментів немає.

ОСОБА_1 посилається на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, відтак сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 він не має змоги.

Вказує на наявність обставин укладення шлюбу 08.08.2023 із ОСОБА_4 та народження у шлюбі дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Посилається на необхідність несення витрат на оплату навчання дружини в Одеському національному медичному університеті, які складають у середньому 45000 грн в рік.

Зазначає що за такого розміру аліментів у позивача збільшився розмір кредитних зобов`язань перед банківською установою. Вказує, що офіційно працевлаштований, проте після відрахування коштів у розмірі 1/4 та 1/8 від усіх видів заробітку, коштів на утримання своєї сім`ї не вистачає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 . Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 08.06.2023 у справі №523/4921/23, з 1/4 до 1/5 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі, що визначений рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 08.06.2023 у справі №523/4921/23, та почати стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 726 гривень 72 копійки на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував те, що позивач належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу та утримання дружини. Обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Та, обставина, що у позивача народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Зазначає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Сам по собі факт народження дитини не надає права на зменшення розміру аліментів (з 1/4 частини на 1/5). Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, районний суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини. Так, з витребуваних судом доказів, вбачається, що за період слухання справи, як позивач, так і його нова дружина ОСОБА_6 офіційно працювали та мали стабільний дохід.

Доводи скарги також мотивовані тим, що на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів відповідач вже мав кредитні зобов`язання, а не, як він посилається в позові, що вони виникли у зв`язку зі сплатою ним аліментів, а тому дана обставина не свідчить про зміну його матеріального стану. Окрім того, з наданої позивачем виписки вбачається, що позивач витрачає кредитні кошти, не тільки щоб сплатити навчання своїй новій дружині, а й на золоті прикраси (зокрема 30.06.2024 о 18:45 було витрачено кошти у магазині «Золотий вік») та на виплату оренди гаражу для свого автомобіля (зокрема 18.07.2024 о 23:57, 17.09.2024 о 22:07, 17.11.2024 о 19:12). Стверджує, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої та третьої дитини від іншого шлюбу та утримання дружини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального становища, не обґрунтував саме таке зменшення, тому слід дійти до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо припинення стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частин доходів щомісячно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану вимогу задовольнити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що він належними та допустимими доказами підтвердив у тому числі і погіршення стану його здоров`я. Вказаний факт суд взагалі не прийняв до уваги та не дав йому належної оцінки при ухваленні рішення. Також суд не прийняв до уваги ту обставину, що на його утриманні також перебуває тимчасово непрацездатна дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за їх спільними дітьми. На думку ОСОБА_1 , справедливим буде стягнення з нього аліментів в розмірі 1/5 частки від заробітку на утримання спільної з відповідачем доньки та припинення стягнення аліментів на утримання відповідачки.

Явка учасників справи в апеляційному суді

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 , просили задовольнити їх апеляційну скаргу та в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Адвокат Свічкар В.В., діюча від імені ОСОБА_2 , в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, та просила її задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Суворовським районним судом м.Одеси у справі №523/4921/23 ухвалено рішення від 08.07.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано батьком дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої 16.03.2023 Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №208.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 , включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , включно.

Рішення суду в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з позивача у цій справі, набуло законної сили.

Між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_8 08.08.2023 укладено шлюб, актовий запис №1299 від 08.08.2023, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.08.2023, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

У шлюбі позивача та ОСОБА_6 народились дві дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про народження №96 від 12.01.2024, відповідно до свідоцтва про народження серії № НОМЕР_2 від 12.01.2024, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис про народження №320 від 25.02.2025, відповідно до свідоцтва про народження серії № НОМЕР_3 від 25.02.2025, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Згідно з відомостями форм ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України, позивач отримав наступні суми заробітку для нарахування пенсії за роками: 2019 - 37387,89 грн, 2020 - 77044,66 грн, 2021- 79192,44 грн, 2022 - 352355,19 грн, 2023 - 373242,21 грн.

Відповідно до довідки від 07.03.2024 у виконавчому провадженні №74238294 заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідача на утримання відповідача станом на січень місяць 2024 року становила 32158,35 грн, станом на лютий місяць 2024 року заборгованість була відсутня, заборгованість у виконавчому провадженні №74238119 щодо сплати позивачем аліментів на утримання дитини станом на 07.03.2024 становила 6212,61 грн.

Згідно з консультативним висновком КНП "Міська клінічна лікарня №10" ОМР від 24.07.2024 відповідачу встановлено діагноз полікістоз нирок, відповідачем надано фіскальні чеки про придбання у липні 2024 року лікарських препаратів, оплату медичних послуг, виписку з банківського рахунку за період 01.07.2024 до 30.07.2024, відповідно до якої здійснено 5 операції із списання коштів належних відповідачу.

Відповідно до консультативного висновку лікаря «Медичний дім Odrex», м.Одеса, від 09.07.2024 дружина позивача ОСОБА_6 потребує оперативного лікування після припинення грудного вигодовування дитини.

Згідно із випискою за карткового рахунку у АТ «Універсалбанк» у дружини позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 наявна заборгованість станом на 09.01.2025 за двома договорами в сумі 9438,92 та 1866,00 грн.

Відповідно до договору №31/2024 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом, закладом охорони здоров`я України та фізичною особою від 19.03.2024, укладеного між Одеським національним медичним університетом та позивачем, вартість навчання ОСОБА_6 за 1 рік навчання становить 12000 грн.

Відповідно до досліджених платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» позивачем ОСОБА_1 сплачено наступні суми з метою оплати навчання дружини ОСОБА_6 : 19.10.2024 - 12150 грн, 11.11.2024 - 12000 грн, 20.12.2024 - 12150 грн, 01.02.2025 - 7290 грн, 26.06.2024 - 11675 грн., 31.01.2025 - 4860 грн.

Згідно з випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 (номер карти НОМЕР_4 ) АТ КБ «Приватбанк» станом на 02.03.2024 заборгованість становила 8474,07 грн на 31.10.2024 - 141218 грн, 09.03.2025 - 143871,79 грн.

Виписка містить відомості про придбання товару із деталями операції «ZOLOTYI VIK 4802. ODESA» від 30.06.2024 на суму 27473 грн.

Згідно з випискою за рахунками відповідача ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» станом на 18.03.2025 заборгованість ОСОБА_2 складається з сум: 76579,03 грн, 8070,70 грн та 24642,10 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період з 3 кварталу 2023 року до 3 кварталу 2024 отримали дохід: ОСОБА_6 - 291743,70 грн, ОСОБА_1 - 587296,04 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості Пересипського ВДВС у місті Одеса ПМУМЮ (м.Одеса) ОСОБА_1 станом на 27.02.2025 у позивача немає заборгованості зі сплати аліментів на користь відповідача.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Так, у ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Правовідносини пов`язані із обов`язками батьків утримувати дітей та їх виконання врегульованіСімейним кодексом України( даліСК України).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина другастатті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокремастаттею 180 СК Українина батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтями150,180 СК Українибатьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положеньстатті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другоюстатті 182 СК Україниу редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першоїстатті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 доведено зміну сімейного стану (укладення шлюбу, народження ще двох дітей) та зміни матеріального становища, пов`язані з новими обов`язками утримання членів сім`ї. Позивачем доведено, що після ухвалення попереднього рішення він став батьком ще двох малолітніх дітей, з яких одна народилась у січні 2024 року, інша в лютому 2025 року. Це свідчить про суттєве збільшення обсягу його зобов`язань щодо утримання новоствореної сім`ї.Крім того, позивачем подано докази витрат на навчання дружини (платіжні доручення на загальну суму понад 60 000 грн), наявності у дружини кредитної заборгованості, наявність у дружини потреби у лікуванні. Подано також докази наявності кредитних зобов`язань у самого позивача, що істотно зросли з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів, 08.06.2023.

Заперечуючи проти вказаних висновків суду, ОСОБА_2 вказує, що сам по собі факт народження дитини від іншого шлюбу та наявність кредитних зобов`язань, які виникли ще до стягнення з нього аліментів, не надає права на зменшення розміру аліментів.

Однак з вказаними доводами в повному обсязі не можливо погодитись.

Так як встановлено статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після ухвалення 08.06.2023 судового рішення про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан та матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі ще двох малолітніх дітей та збільшення витрат на утримання членів сім`ї, що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Колегія суддів звертає увагу, що вищевказана обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748 св 23), від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 (провадження № 61-5022св24).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до усталеної судової практики та правової позиції Верховного Суду, комплексне зменшення платоспроможності платника аліментів, зумовлене змінами сімейного стану, може розцінюватись як підстава для коригування розміру аліментів.

У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану (народження двох нових дітей, витрати на лікування, кредитні зобов`язання) що дали підстави для висновку, що повне збереження попереднього рівня аліментного навантаження є необґрунтованим.

Щодо вимог про припинення стягнення аліментів на утримання матері дитини, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таке право є особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи положення ст. 84 СК України, згідно з якою право матері на утримання є похідним і діє лише за наявності можливості у батька надавати допомогу.

Враховуючи встановлені обставини у даній справі, за яких позивач не втратив працездатності, має стабільний дохід, а розмір аліментів на утримання матері дитини не є надмірним.

Крім того, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_2 , її непрацездатність у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною та відсутність стабільного доходу обґрунтовують продовження виплат, та враховуючи, що ця виплата є строковою і триватиме лише до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно зіст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору, судом правильно встановлено характер спірних правовідносин та обставини справи, не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є недоведеними, а тому вони підлягають залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03.12.2025

Головуючий

Судді: