ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року, ухвалене суддею Сіденком С.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обгрунтована тим, що 02.09.2017 року Акціонерне товариство «Банк Форвард» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір (оферту) №200063015 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було відкрито рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором та надано кредит в сумі 2 048,27 гривень на строк 732 днів, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно умов Договору.

Посилається, що у рамках проведення крос-компаній для клієнтів АТ «Банк Форвард» шляхом відкриття відновлювальної лінії, програмний комплекс здійснював автоматичну зміну номера кредитного договору, у зв`язку з чим кредитним договір номером №200117628 пів`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №200063015 від 02.09.2017 року.

Договірні сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

25.07.2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги.

Згідно вищевказаного Договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №200063015 від 02.09.2017 року.

Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №200063015 від 02.09.2017 року становить 179 998,63 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту 84 029,84 грн,

- заборгованість за відсотками 31 438,46 грн,

- заборгованість за комісією 64 530,332 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що 02.09.2017 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір (оферту) № від 02.09.2017 року, відповідно цмов якого відповідачу було відкрито рахунок для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Кредитним договором та надано кредит, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. АТ «Банк Форвард» надав кредит позичальнику шляхом перерахування коштів з рахунку клієнта на рахунок організації як оплату за придбані товари. На підтвердження виконання банком зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано копію рахунку-замовлення №2053-9/2 від 02.09.2027 року та копія товарного чеку від 02.09.2017 року. На підтвердження виконання Банком зобов`язань щодо відкриття рахунку згідно п. 2 Заяви позивачем надано виписки по особовому рахунку угоди №200063015 від 02.09.2017 року.

Посилається, що ОСОБА_1 було відкрито окремі рахунки, зокрема рахунок Клієнта, в межах якого надано кредит на придбання товарів, зазначених в інформаційному блоці оферти, та рахунок Картки, в межах якого встановлено ліміт. Позивачем до суду було надано такі докази як виписки по особовому рахунку угоди № від 02.09.2017 року, які містять всі обов`язкові реквізити і є належним доказом на підтвердження видачі кредитних коштів та наявності заборгованості.

Зазначає, що при належному дослідженні долучених до матеріалів справи виписок по картковому рахунку позичальника можна чітко прослідкувати рух коштів по рахунку та, зокрема, видачу банком кредитних коштів, нарахування процентів та часткове погашення позичальником заборгованості. Більше того, згідно виписок по рахунку заборгованості ОСОБА_1 було здійснено частково добровільне виконання умов кредитного договору, оскільки неодноразово позичальником було внесено оплати, що відображаються у графі «Сплачено заборгованість» та «Сплачено відсотків». Поданий доказ, на думку позивача, вказує на наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та визнання її позичальницею. Наявний розрахунок заборгованості відповідає руху коштів, який міститься у виписках по рахунку позичальника, наявні матеріали справи не містять доказів, які б спротовували такий розрахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу віповідачка ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача.

Посилається, що позивачем не надано до суду первинні документи бухгалтерського обліку, які б підтверджували наявність у неї заборгованості. Відповідно ухвали Саксаганського районного суду мсіта Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2025 року було витребувано від АТ «Банк Форвард» відодмості про розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №200063015 від 02.09.2017 року із зазначенням сум по кожній складовій боргу. Вказана ухвала суду банком була проігнорована.

Вважає, що до вимог позивача має бути застосована позовна давність. Позвач звернувся до суду 20.03.2025 року та нараховує комісію за користування кредитом за період з 15.01.2018 року по 15.07.2024 року.

Посилається, що позивач додає до матеріалів справи Договір про відступлення прав вимоги, в якому взагалі відсутні посилання на те, що кредитна заборгованість між Банком та ОСОБА_1 є предметом цього договору.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» задоволенню не підлягає.

Також зазначає, що позивач не надав до суду правове обгрунтування та належних доказів того, що представником позивача взагалі отримана сума 5 000 гривень від позивача в оплату надання послуг професійної правничої допомоги.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

До апеляційного суду представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Кредит" та відповідачка ОСОБА_1 надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалалми справи, що 02.09.2017 року АТ «Банк Форвард» та відповідач уклали Кредитний договір №200063015 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого договірні сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

За змістом позовної заяви у рамках проведення крос-кампаній для клієнтів АТ «Банк Форвард» шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, програмний комплекс здійснив автоматичну зміну номера кредитного договору, у звязку з чим кредитний договір номер №200117628 підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №200063015 від 02.09.2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №200117628 від 15.01.2018 станом на 15.01.2018, заборгованість ОСОБА_1 за період з 15.01.2018 по 24.07.2024 становить становить 179998,63 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 84029,84 грн., заборгованість за відсотками 31438,46 грн., заборгованість за комісією 64530,332 грн.

Згідно даних виписки АТ «Банк Форвард» по особовим рахункам угоди №200117628 від 15.01.2018 за період 02.07.2012 по 10.06.2023 у межах зазначеного договру відповідачкою здійснювалось часткове погашення кредиту за період 15.03.2018р. до 10.06.2023, дані про видачу кредиту та його розмір відсутні.

25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло стастусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги у тому числі відносно і ОСОБА_1 за кредитним договором №200117628 від 15.01.2018 року. Згідно витягу з реєстру боржників до даного Договору відбулося відступлення на користь позивача права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №200117628 від 15.01.2018 року, що становить: заборгованість за тілом кредиту 84 029,84 грн; заборгованість за відсотками 31 438,46 грн; заборгованість за комісією 64 530,33 грн.

На адресу ОСОБА_1 направлялася досудова вимога щодо оплати заборгованості в розмірі 179 998,63 грн за Кредитним договором №200117628 укладеним між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 , однак остання заборгованість за кредитним договором не погашала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості, оскільки позивачем не надані суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження фактичного надання відповідачу суми визначеної умовами кредитного договору, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити на яку суму між сторонами спору виникли боргові зобов`язання, момент їх виникнення, що в свою чергу впливає на розрахунок розміру відсотків за користування грошовими коштами. Надані суду таблиці обчислення загальної вартості кредиту та розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не спростовують наведених висновків, оскільки за своєю правовою природою є односторонніми математичними обрахунками, які в силу ст. 11 ЦК України не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням наведеного суд виснував, що укладення між АТ «Банк Форвад» як первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як новим кредитором договору факторингу №GL1N426202/1 від 25.0./2024 року не може бути правовою підставою виникнення боргових зобов`язань в ОСОБА_1 без доведення факту виникнення між сторонами первісного договору боргових правовідносин, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене напідставі повноі всебічноз`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає в повній мірі.

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з цим позовом до суду.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Встановлено, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору про споживчий кредит та з порядком його укладання, а також з його формою.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

Частиною 3 статті 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором.

Вирішуючи даний спір судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того факту, що кредитний договір з номером № від 02.09.2017 року є породжуючим договором №200117628 від 15.01.2018 року, і заборгованість за яким підв`язана під кредитну заборгованість договору № від 02.09.2017 року у зв`язку із проведенням крос-кампаній для клієнтів АТ «Банк Форвард».

Також, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за вказаним у розрахунку заборгованості та у виписці по картковому рахунку договором № 200117628 від 15.01.2018 року.

З розрахунку заборгованості за договором кредиту №200117628 від 15.01.2018 року за період з 15.01.2018 року, не вбачається з якого моменту, після укладення кредитного договору 02.09.2017, виникла заборгованість у відповідача за кредитом, з чого вона складається, факт несплати чи часткової сплати кредитних коштів відповідачем. Представником позивача не долучені до позову розрахунки за період починаючи з 02.09.2017 (згідно графіку погашення кредитного зобовязання).

Відсутність таких доказів суперечить принципу повноти дослідження обставин справи та реалізації стандарту більшої переконливості.

Оскільки позивачем в супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України не доведено наявності заборгованості позивачки за довгором кредиту №200063015 від 02.09.2017 року та існування заборгованості за цим договором, факту автоматичної зміни номеру та дати укладення зазначеного договору кредиту на № від 15.01.2018 та перенесення заборгованості суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі ст. 375 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою ідповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: