КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Новака Р.В., ухвалене в м. Київ 20 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 грудня 2022 року в розмірі 225 107,65 грн., яка складається з 185579,11 грн. заборгованості за тілом кредиту, 39528,54 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а також судовий збір в розмірі 2701,29 грн.

Позов мотивував тим, що 23 грудня 2022 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. 23 грудня 2022 року відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 300000 грн. (п. 1.2. договору); 2) тип кредитної карти: Картка «MasterCard World Black Edition»; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 36,0% (п. 1.3 договору); 5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: 7 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4. договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00 % (п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. договору).

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 05/25, тип - MasterCard Platinum та кредитну картку № НОМЕР_2 , строк дії - 11/29, тип - MasterCard World Black Edition, що підтверджується випискою по рахунку (додається до позовної заяви).

Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 10 жовтня 2024 року має заборгованість 225107,65 грн., яка складається з наступного: 185579,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39528,54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 грудня 2022 року у розмірі 225107,65 грн. та судовий збір в розмірі 2701,29 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що суд не врахував контррозрахунок представника відповідача, посилаючись на те, що представник відповідача не має спеціальних знань та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом, клопотань про призначення відповідної експертизи на адресу суду від сторони відповідача не надходило.

Вважав, що фактично суд легалізував всі безпідставно списані банком проценти, комісії та інші платежі з 07 листопада 2017 року, обмежившись посиланням на розрахунок позивача та не взявши до уваги контррозрахунки відповідача.

Посилався на зміст ч. 1, 2, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, яким, на думку відповідача, судове рішення не відповідає.

Пояснював, що правовідносини ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» виникли задовго до 23 грудня 2022 року, а саме 07 листопада 2017 року, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 07 листопада 2017 року, що правильно встановлено судом. Станом на 23 грудня 2022 року (день підписання анкети-заяви) на рахунку відповідача повинен був бути позитивний баланс у розмірі 352 704,74 грн., і в подальшому з квітня 2020 року і тим більше з 23 грудня 2022 року відповідач користувався власними коштами, а не кредитними, що виключало нарахування та списання будь-яких процентів та комісій з рахунку відповідача, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Суд не врахував, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, оскільки позивачем нараховувалися проценти за кредитом, які банк зараховував до тіла кредиту, а відповідач протягом усього часу поповнював свій кредитний рахунок, кошти з яких списувалися банком на оплату, зокрема, комісійних процентів та комісії за обслуговування преміальної картки, при тому, що з 07 листопада 2017 року по 17 січня 2020 року Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувалися і відсутній визначений сторонами розмір процентів і відсутній розмір комісій до 17 січня 2020 року (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 545/2248/17).

Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відсутні до 17 січня 2020 року докази підписання відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг та відсутня в анкетах-заявах, які підписувалися відповідачем під час відкриття рахунку 07 листопада 2017 року, та 26 квітня 2018 року, процентна ставка, комісії та інші платежі (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17).

Зазначив, що висновок суду про неналежність контррозрахунків відповідача через відсутність спеціальних знань та належної освіти представника є помилковим, оскільки контррозрахунки надані відповідачем правильні, а в разі незгоди з ними повністю або частково суд повинен зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 204/5103/21, від 12 жовтня 2023 року у справі № 308/3956/15-ц, від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19). Також суд не позбавлений можливості з власної ініціативи призначити експертизу (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 5015/45/11).

Від позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що відповідач визнає факт погодження відсотків, починаючи з 23 грудня 2022 року, а саме те, що заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 23 грудня 2022 року, яку позивач подавав разом із позовом, містить визначений сторонами розмір процентів, комісій та інших платежів.

Таким чином, обставина погодження розміру відсотків, комісій та інших платежів, починаючи з 23 грудня 2022 року, відповідачем визнається, а отже не підлягає доказуванню.

Вказував, що заборгованість, яка заявлена до стягнення разом з відсотками, виникла з 22 червня 2023 року, тобто під час вже існування домовленості сторін щодо обсягів нарахувань відсотків та після підписання заяви про приєднання від 23 грудня 2022 року відповідачем. Звертав увагу, що апелянтом помилково ототожнено початок існування відносин з відкриття рахунку для банківського обслуговування та початок виникнення саме кредитних зобов`язань.

Посилався на зміст ст. 1069 ЦК України щодо кредитування банківського рахунку, вказував, що як зазначено в законі, датою початку кредитування у відносинах між сторонами є дата здійснення платежу за рахунок запозичених коштів, а не дата відкриття поточного рахунку, як про це хоче наголосити відповідач.

Пояснював, що особливістю використання кредитного ліміту з банківського рахунку є те, що клієнт може брати кредитні кошти з рахунку і погашати їх необмежену кількість разів. За таких умов до моменту повного погашення зобов`язання вважаються невиконаними. В разі погашення запозиченої суми в повному обсязі, отримання нових коштів регулюються вже домовленостями на дату такого отримання, а не на дату відкриття рахунку.

У процесі користування рахунком початок виникнення заборгованості, яка заявлена до стягнення, має місце з 22 червня 2023 року, тобто це нова заборгованість по кредитній карті, яка обліковується на банківському рахунку.

Посилання апелянта на погашення заборгованості в обсягу, більшому за попередніми угодами, не складають предмет цього позову, адже вони вже погашені у добровільному порядку, а зобов`язання за ними є припиненими в силу ст. 559 ЦК України. Таким чином, накладення апелянтом припинених правовідносин за попередніми кредитними зобов`язаннями на поточні не відповідає чинним нормам законодавства.

Тобто, починаючи з 23 грудня 2022 року відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування рахунку, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 23 грудня 2022 року, відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3 у розмірі 36 %. Відповідно до виписки, наявної в матеріалах справи, початок користування кредитним лімітом, по якому наразі заявлено стягнення, почав формуватися вже після 22 червня 2023 року.

Таким чином, борг по рахунку, який наразі заявлено до стягнення, виник з 22 червня 2023 року. Станом на дату підписання заяви про приєднання рахунок мав позитивний баланс 22 грудня 2022 року - 34350,48 грн., тобто між сторонами не існувало невиконаних кредитних зобов`язань за рахунком. Останній раз вони були припинені повним виконанням 13 червня 2022 року шляхом зарахування переказу на картку в розмірі 20 926 грн., після чого баланс набуває позитивного значення 10348,10 грн.

Сума боргу, що заявлена до стягнення в даній справі, виникла в межах періоду письмової обізнаності відповідача в частині розміру оплатності послуги кредитування.

Посилався на зміст ч. 1 ст. 11, ч. 3 ст. 631, ст. 202 ЦК України, вказував, що підписання заяви про приєднання в редакції, що містить умови кредитування рахунку як то відсоткову ставку, розмір кредитного ліміту, та всі інші істотні умови кредитування рахунку, є правочином, в результаті якого сторони фактично застосували такі умови кредитування до вже існуючих правовідносин в силу ст. 631 ЦК України.

Посилався на зміст ст. 1069 ЦК України, вказував, що таким чином, початком кредитування рахунку в обсязі заявлених до стягнення сум є дата 22 червня 2023 року, що припадає на період вже письмової обізнаності сторін про розмір відсотків.

Посилався на зміст ст. 654 ЦК України, зазначив, що в силу ч. 3 ст. 631 ЦК України заява про приєднання має силу письмової домовленості сторін про зміну/встановлення умов кредитування по вже існуючим правовідносинам, і з 22 червня 2023 року позивач цілком законно нараховував відсотки, які заявив до стягнення.

Щодо доводів відповідача про обсяги переплати за попередньою кредитною угодою, а саме за період з 07 листопада 2017 року по 16 січня 2020 року, посилався на принцип venire contra factum proprium, що базується на римській максимі «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, що діє собі на шкоду, розумно покладається на них (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17).

Означене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 31 січня 2024 року в справі № 640/17086/16, якою визначено, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Вказував, що питання переплати з погашення відсотків та комісій за попередньою кредитною угодою, яка мала місце до поточної угоди, не є предметом позовних вимог. Зобов`язання були припинені повним виконанням 13 червня 2022 року зарахуванням переказу на картку 20926 грн., після чого баланс набув позитивного значення 10348,10 грн. Після останнього повного погашення заборгованості відповідач продовжив користування карткою шляхом вчинення ряду транзакцій, в результаті чого почала обліковуватися нова кредитна заборгованість вже в період погодження умов кредитування.

Останнє невиконане зобов`язання з повернення коштів виникло з 22 червня 2023 року, в той час як попередні зобов`язання були погашені в добровільному порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в межах частини, направленої на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, про стягнення середнього заробітку, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач обов`язки щодо повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору не виконує, заборгованість у повному обсязі відповідачем не погашена, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом звернення з позовом до суду.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є клієнтом банку з 07 листопада 2017 року (старт кредитної картки № НОМЕР_3 - 07 листопада 2017 року).

07 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено особисті дані ОСОБА_1 та зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви він відповідно до ст. 634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та правила), що розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта та Тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшенням позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах, і з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердження його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.

Анкету-заяву аналогічного змісту, російською мовою, ОСОБА_1 підписав 20 квітня 2018 року.

17 січня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, за умовами якої відповідач згідно ст. 634 ЦК України приєднується до розділів «Загальні положення», «Кредитні картки», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, затвердженій протоколом засідання Правління банку № 8 від 19 лютого 2019 року. Погоджено істотні умови договору, а саме суму/ліміт кредиту за сьома видами кредитних карток, строк кредитування - 20 років, мета отримання кредиту - споживчі цілі, процентна ставка 37,2 % для преміальних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, реальну річну процентну ставку, розмір мінімального обов`язкового платежу: 7 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. + комісія, щомісячно, у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості, у разі прострочення з 181-го дня - 100 % від заборгованості.

Згідно п. 2.1.1.9.1 кредитного договору, договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту за допомогою ОТП-пароля (а. с. 57 - 61 т. 1), а також Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яку відповідачем підписано власноруч на планшеті, в якій відповідач підписанням цієї анкети-заяви відповідно до ст. 634 ЦК України приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені платежі», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати (а. с. 41 - 56 т. 1).

Сторонами погоджено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума і ліміт кредиту - 300 000 грн. для преміальної картки Platinum у пакеті Premium, та 300 000 грн. для преміальної картки World Black Edition у пакеті Premium Plus, строк кредиту - 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту - споживчі цілі, процентна ставка - 36 % для преміальних карток Platinum, World Black Edition; розмір мінімального обов`язкового платежу - 7 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, 10 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісяця у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 %.

Згідно п. 2.1.1.9 Умов та Правил, які є додатком до заяви від 23 грудня 2022 року та підписані відповідачем, договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє протягом 12 місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії цього договору жодна зі сторін не заявила про намір його розірвання (а. с. 52 т. 1).

Також судом встановлено, що на підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_4 , строк дії - 05/25, тип - MasterCard Platinum та кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 11/29, тип - MasterCard World Black Edition.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 08 листопада 2017 року по 01 вересня 2024 року, усього витрат: 7934319,22 грн., усього надходжень: 7709211,57 грн., баланс на початок періоду: 0 грн., баланс на кінець періоду: -225107,65 грн. (виписка міститься в додатках до заяви представника позивача від 18 лютого 2025 року в системі «Електронний суд»).

Згідно виписки за договором № б/н за період з 01 січня 2023 року по 10 жовтня 2024 року, залишок після останньої операції станом на 01 вересня 2025 року складає «-225107,65», при цьому баланс на початок періоду: 2338,96 грн., усього витрат: 1290351,28 грн., усього надходжень: 1062904,67 грн. (а. с. 27 - 40 т. 1).

Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) і додатковим рахункам договору від 07 грудня 2020 року за період з 02 квітня 2024 року по 21 листопада 2024 року, кредитний ліміт 0 грн., баланс на початок періоду - 196 713,91 грн., баланс на кінець періоду -225 107,65 грн. (а. с. 147 т. 1).

Згідно виписки по картці VISA Signature, угода від 07 грудня 2020 року, станом на 25 листопада 2024 року залишок по рахунку становить -225107,65 грн. з урахуванням кредитного ліміту, по картці World Black Edition, угода від 27 квітня 2018 року - 0,14 грн. (а. с. 148 т. 1).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 станом на 25 листопада 2024 року має в АТ КБ «ПриватБанк» такі рахунки: картка VISA Signature, рахунок НОМЕР_7 - активна, картка VISA Signature, рахунок НОМЕР_8 - закрита (а. с. 150 т. ).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», 23 грудня 2022 року було проведено перевипуск картки НОМЕР_5 на картку НОМЕР_7 (а. с. 151 т. 1).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», 23 грудня 2022 року було проведено перевипуск картки НОМЕР_9 на картку НОМЕР_7 (а. с. 152 т. 1).

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором б/н від 23 грудня 2022 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, станом на 10 жовтня 2024 року складає 225107,65 грн., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 185579,11 грн., заборгованості за простроченими відсотками 39528,54 грн. Зазначено про погашення заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 187 169,20 грн. (а. с. 24 - 26 т. 1).

Відповідачем складено контррозрахунок за період з 08 листопада 2017 року по 22 грудня 2022 року, згідно якого різниця між прямими надходженнями 6 637 193,489 грн. та прямими витратами -6 272 952,83 грн. становить 364 240,65 грн., яка є вихідною сумою і переноситься в наступний контррозрахунок з 23 грудня 2022 року по 30 вересня 2024 року (а. с. 95, 110 - 111 т. 1).

Відповідачем складено контррозрахунок за період з 23 грудня 2022 року по 21 листопада 2024 року, зроблено підсумок прямих надходжень за даний період в розмірі 1 454 407,97 грн., з яких 1 090 167,32 грн. - прямі надходження за період з 23 грудня 2022 року по 01 вересня 2024 року, 364 240,65 грн. - вхідний залишок на рахунку. Сума прямих витрат - 1 277 788,26 грн. Безпідставно списані банком комісії - 5419,83 грн., безпідставно списані банком проценти 66417,36 грн. (а. с. 98, 112 - 113 т. 1).

Відповідачем складено уточнений контррозрахунок за період з 07 листопада 2017 року по 16 січня 2020 року, згідно якого за 2017 рік прямих надходжень надійшло 400 913,85 грн., прямі витрати -399 815,94 грн., списані комісії -813,33 грн., за 2018 рік прямих надходжень 2 571 324,01 грн., прямих витрат -2 676 563,61 грн., списані комісії -38 313,15 грн., списані проценти -34 581,40 грн., за 2019 рік прямих надходжень 298 235,35 грн., прямих витрат -215 294,24 грн., списані комісії -3 433,72 грн., списані проценти -71 081,08 грн., списана комісія за обслуговування преміальної картки -4000 грн. Всього за даний період прямих надходжень 3 284 873,21 грн., прямих витрат -3 296 922,02 грн., списані комісії -42 560,20 грн., списані проценти -105 662,48 грн., списана комісія за обслуговування преміальної картки -4000 грн. Різниця між прямими надходженнями та прямими витратами становить - 12 048,81 грн. (3 284 873,21 грн. - 3 296 922,02 грн. = -12 048,81 грн.), яка є вихідною сумою і переноситься в наступний контррозрахунок з 17 січня 2020 року по 21 листопада 2024 року (а. с. 18 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є клієнтом банку з 07 листопада 2017 року. АТ КБ «Приватбанк» встановлено кредитний ліміт на карту відповідача, який в подальшому був збільшений до 180000 грн., згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» № 599651 від 24 січня 2025 року, яка міститься в додатках до заяви представника позивача від 18 лютого 2025 року в системі «Електронний суд».

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 грудня 2022 року та виписками з карткового рахунку судом встановлено, що відповідачем здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснювалося частково, заборгованість у повному обсязі не погашена.

Так, з виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 08 листопада 2017 року по 01 вересня 2024 року судом досліджено рух коштів на рахунку в сукупності з умовами кредитного договору та встановлено, що за вказаний період усього витрат: 7934319,22 грн., усього надходжень: 7709211,57 грн., баланс на початок періоду: 0 грн., баланс на кінець періоду: -225107,65 грн. (виписка міститься в додатках до заяви представника позивача від 18.02.2025 в системі «Електронний суд»). У відповідності до виписки за договором № б/н за період з 01 січня 2023 року по 10 жовтня 2024 року, залишок після останньої операції станом на 01 вересня 2025 року складає «-225107,65», при цьому баланс на початок періоду: 2338,96 грн., усього витрат: 1290351,28 грн., усього надходжень: 1062904,67 грн. (а. с. 27 - 40 т. 1).

Також суд встановив, що відповідачу, як власнику преміальної картки, відсотки не нараховувалися до 23 лютого 2023 року, тому що кредитними коштами відповідач почав користуватися лише з 23 лютого 2023 року, що підтверджується наданими представником позивача виписками по рахунку ОСОБА_1 та розрахунком заборгованості.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором б/н від 23 грудня 2022 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, станом на 10 жовтня 2024 року складає 225107,65 грн.

Встановивши, що відповідач обов`язки щодо поверненні грошових коштів відповідно до умов договору не виконує, а також врахувавши вимоги ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якими передбачене, що наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом звернення з позовом до суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та встановлено, що такий розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору та у відповідності до умов заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та паспорту споживчого кредиту, які підписано відповідачем, а тому заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 грудня 2022 року у розмірі 225107,65 грн., підлягає стягненню з відповідача.

Правильність нарахування банком суми боргу відповідачем не спростована, розрахунок відповідає умовам договору про надання банківських послуг та узгоджується із зазначеними у виписках відомостями про усі операції за рахунком, у тому числі про здійснені відповідачем оплати, в зв`язку з чим суд першої інстанції вмотивовано визнав вказаний документ достовірним доказом розміру невиконаних зобов`язань у спірних правовідносинах та поклав його в основу свого рішення.

Доводи апеляційної скарги, що станом на 23 грудня 2022 року (день підписання анкети-заяви) на рахунку відповідача повинен був бути позитивний баланс у розмірі 352 704,74 грн., і в подальшому з квітня 2020 року і тим більше з 23 грудня 2022 року відповідач користувався власними коштами, а не кредитними, що виключало нарахування та списання будь-яких процентів та комісій з рахунку відповідача, на що не звернув уваги суд першої інстанції, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що заборгованість, яка заявлена до стягнення разом з відсотками, виникла з 23 лютого 2023 року, тобто під час вже існування домовленості сторін щодо обсягів нарахувань відсотків та після підписання заяви про приєднання від 23 грудня 2022 року відповідачем.

Станом на дату підписання заяви про приєднання 22 грудня 2022 року рахунок мав позитивний баланс 34350,48 грн., тобто між сторонами не існувало невиконаних кредитних зобов`язань за рахунком.

У справі, що переглядається, початок виникнення заборгованості, яка заявлена до стягнення, має місце з 23 лютого 2023 року, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє як помилкові доводи апеляційної скарги, що з 23 грудня 2022 року відповідач користувався власними, а не кредитними коштами, що виключало нарахування та списання будь-яких процентів та комісій з рахунку відповідача.

Апеляційний суд відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня в зв`язку з тим, що позивачем нараховувалися проценти за кредитом, які банк зараховував до тіла кредиту, а відповідач протягом усього часу поповнював свій кредитний рахунок, кошти з яких списувалися банком на оплату, зокрема, комісійних процентів та комісії за обслуговування преміальної картки, при тому, що з 07 листопада 2017 року по 17 січня 2020 року Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувалися і відсутній визначений сторонами розмір процентів і відсутній розмір комісій до 17 січня 2020 року, з огляду на те, що питання переплати з погашення відсотків та комісій за попередньою кредитною угодою, яка мала місце до поточної угоди від 23 грудня 2022 року, не є предметом позовних вимог.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами з приводу невідповідності, на його думку, балансу на власному рахунку умовам кредитного договору.

Сума боргу, що заявлена до стягнення в даній справі, виникла в межах періоду письмової згоди сторін в частині розміру нарахування відсотків за послуги кредитування.

Зважаючи на те, що власні контррозрахунки ОСОБА_1 обґрунтовує саме здійсненням ним оплат, здійснених до цього періоду, за попередніми кредитними угодами, та нарахуванням банком відсотків та комісії, у суду першої інстанції не було підстав враховувати такі контррозрахунки при ухваленні рішення як такі, що не відносяться до предмету позову.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що фактично суд легалізував всі безпідставно списані банком проценти, комісії та інші платежі з 07 листопада 2017 року, обмежившись посиланням на розрахунок позивача та не взявши до уваги контррозрахунки відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23 про те, що суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю дослідити проведений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, у тому числі і контррозрахунок відповідача, та встановити їх обґрунтованість / необґрунтованість, від 15 листопада 2023 року в справі № 204/5103/21, від 21 жовтня 2023 року у справі № 308/3956/15-ц, від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 про те, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, і що суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем, правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 5015/45/11 про те, що суд не позбавлений можливості з власної ініціативи призначити експертизу, - не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке наведеним висновкам Верховного Суду не суперечить.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.