ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 серпня 2025 року у складі судді Доценко С.І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Костянтинівський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним уточненим в ході розгляду позовом, посилаючись на те, що на підставі судового наказу Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 серпня 2018 року у справі №236/2485/18, з неї на користь ОСОБА_2 проводиться стягнення аліментів на утримання синів в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) до досягнення старшим сином повноліття, починаючи з 30 липня 2018 року.

Після ухвалення судового рішення значно змінився її сімейний стан, що призвело до погіршення її фінансового становища. 02 червня 2020 року вона народила третю дитину ОСОБА_3 , дитина має низьку хронічних складних захворювань, що потребують лікування та догляду, дитину виховує самостійно.

Починаючи з 31 липня 2020 року відповідно до наказів № 494/1 від 30 липня 2020 року, № 1/3 від 12 січня 2021 року та № 48 від 01 червня 2023 року, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, яку через хворобливий стан здоров`я дитини було продовжено з 02 червня 2024 року до 02 червня 2025 року.

Зазначає, що з 31 липня 2020 року по теперішній час жодного особистого прибутку не має, живе на допомогу близьких та друзів. Разом з дитиною зареєстрована та мешкає у власній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Через складний фінансовий стан, не має чим сплачувати за житло.

Відповідно до судового наказу Костянтинівського міськрайонного суду від 09 вересня 2019 року у справі № 233/4071/19 з неї проводиться стягнення 8408,13 грн. за надані послуги з теплопостачання. На підставі постанови Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 236/3302/20 з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 14099,83 грн.

Зазначає, що вказані рішення суду до теперішнього часу нею не виконані на теперішній час вона продовжує перебувати у вкрай важкому майновому стані.

Враховуючи викладене та скрутний фінансовий стан вимушена звернутися до суду на підставі положень ст. 197 СК України та просила звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей, яка утворилася у зазначеній період.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, з підстав необґрунтованості та недоведеності належними та допустимими доказами.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував усіх обставин справи, що мають суттєве значення для справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з 31 липня 2020 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років без збереження заробітної плати, яку було продовжено без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку включно по 02 червня 2026 року, що свідчить про погіршення її фінансового стану та підтверджує відсутність доходів, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, вказує, що перебування у відпустці по догляду за дитиною починаючи з 31 липня 2020 року та по теперішній час, значні проблеми зі здоров`ям дитини, потребування у вартісному лікуванні та незліченній кількості обстежень, яка перебуває виключно на її утриманні, одноособове виховання дитини, наявність боргів за комунальні послуги та боргів перед банком, і є тими обставинами, що мають істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі судового наказу Краснолиманським міським судом Донецької області від 15 серпня 2018 року у справі №236/2485/18, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 проводиться стягнення аліментів на утримання синів в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) до досягнення старшим сином повноліття, після досягнення старшою дитиною повноліття в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), починаючи з 30 липня 2018 року.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 аліментів перебуває на виконанні у Костянтинівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ВП №57575737 та заборгованість станом на 01 червня 2020 року відсутня.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати заборгованості по аліментам за період з 01 травня 2020 року по 31 березня 2023 року. Судове рішення обґрунтоване тим, що позивач не працює, має третю дитину, яка хворіє і яку вона виховує одна, не маючи засобів для існування, на підставі ст.197 СК України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2024 року зменшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Краснолиманського міського суду Донецької області у справі № 236/2485/18, з 1/3 частини до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В основу рішення також покладено доводи позивача, що змінилося її матеріальне становище. На даний час на її утриманні перебуває малолітня дитина яка має ряд захворювань. Доходу, який залишається їй після сплати аліментів, не вистачає на її особисті потреби, утримання хворої доньки та сплату боргу по комунальним послугам та на виконання рішення по стягненню заборгованості. Позивач проживає одна, батько дитини на утримання доньки не надає допомоги, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з довідкою про розрахунок заборгованості, зробленої державним виконавцем у виконавчому провадженні № АСВП 57575737 на 01 березня 2025 року, заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_8 за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року становить 54261,00 грн. Враховуючи, що боржник ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 02 червня 2025 року, на підставі положень п.2 ст.182 СК України з неї проводиться стягнення аліментів в мінімально гарантованому розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 01 квітня 2023 року заборгованість відсутня.

Таким чином, починаючи з квітня 2023 року по 01 березня 2025 року ОСОБА_1 , як мати, не перерахувала жодних коштів на утримання дітей.

ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_9 є його батьком, з яким рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2021 року шлюб розірвано, рішення набрало законної сили 04 жовтня 2021 року.

На підставі копій наказів про перебування у відпустці та останньої довідки з місця роботи ОСОБА_1 дійсно працює в представництві ХАЛО ТРАСТ в Україні з 09 січня 2019 року та станом на 27 червня 2024 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 02 червня 2024 року по 02 червня 2025 року, відповідно до наказу №187-к від 10 травня 2024 року.

Відповідно до наказу № 527-к від 29 травня 2025 року ОСОБА_1 надана відпустка без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення 6-річного віку з 03 червня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підстава заява ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження дитини, довідка форми 080-1/о від 27 травня 2025 року.

Згідно копії довідки форми 080-1/о від 03 травня 2024 року № 45/3, що видана КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Костянтинівської міської ради", ОСОБА_3 перебуває в лікарні на диспансерному обліку у зв`язку з хворобою за кодом МКХ-10 j42.0, j42.9. Час з якого дитина потребує догляду 03 червня 2024 року, довідка дійсна до 02 червня 2025 року.

Відповідно до Відповіді №1712479 від 28 серпня 2025 року позивач з січня по червень 2023 року отримувала щомісяця соціальні виплати в розмірі 860 грн. В подальшому з липня 2023 по 3 квартал 2025 року у ОСОБА_1 доход відсутній.

Із зазначеної довідки встановлено, що дитина ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю, а відповідно до коду Міжнародної класифікації хвороб 10, має захворювання J42.00- j42.9 що є - «Неуточнений хронічний бронхіт», який відповідно до класифікації хвороб протікає в хронічній, а не в гострій формі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року , ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набула чинності з 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага.

Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, відповідно до ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості по аліментам. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , як мати, проживаючи окремо від своїх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , та маючи обов`язок сплачувати аліменти на їх утримання на користь ОСОБА_2 , з 01 травня 2020 року не сплачує жодних коштів на їх утримання посилаючись на те, що вона народила в іншому шлюбі третю дитину, яка хворіє, вона перебуває по догляду за дитиною до досягнення дитиною 6 років і не має доходу для сплати аліментів. За виконавчим провадженням виникла заборгованість зі сплати аліментів, від якої вона періодично намагається звільнитися, звертаючись до суду посилаючись на положення ст.197 СК України та на ті ж самі обставини.

Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати заборгованості по аліментам за період з 01 травня 2020 року по 31 березня 2023 року, при цьому судом враховане скрутне матеріальне становище позивача, яке пов`язане з народженням третьої дитини, та відсутністю доходу у зв`язку з перебуванням по догляду за дитиною

З цього часу, не сплативши жодних коштів на утримання своїх дітей від першого шлюбу, повторно звертається до суду про звільнення від заборгованості по аліментах щодо синів від першого шлюбу за весь період, починаючи з наступної дати після періоду, зазначеного в судовому рішенні Дніпровського апеляційного суду, знову посилаючись на обставини, що були предметом розгляду Дніпровського апеляційного суду при вирішення питання про звільнення її від заборгованості по аліментам, та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2024 року зменшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Краснолиманського міського суду Донецької області по справі № 236/2485/18, з 1/3 частини до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до довідки наявної в матеріалах справи, заборгованість по аліментам нарахована виходячи із 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, що є мінімально гарантованим розміром аліментів на дитину.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 , зазначала, як підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам хворобу малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що перешкоджає їй працювати за основним місцем роботи, у зв`язку з необхідністю доглядати за дитиною до 6 років, та посилається на відомості із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, про відсутність в неї будь-якого доходу.

Відповідно до довідки форми 080-1/о від 03 травня 2024 року № 45/3, дитина ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю, а відповідно до коду Міжнародної класифікації хвороб 10, має захворювання J42.00-я j42.9 це - Неуточнений хронічний бронхіт, який відповідно до класифікації хвороб протікає в хронічній формі.

Отже, суду не надано жодного доказу про хворобу ОСОБА_1 , або на підтвердження того, що хвороба дитини протікає з загостреннями, та останньою витрачений час та кошти на лікування дитини в закладах охорони здоров`я, про проведення обстеження про які вона заявляє, про витрати, які вона понесла на її лікування та обстеження в період з 01 квітня 2023 року по 28 лютого 2025року.

В довідці зазначено, що час з якого дитина потребує догляду - 03 червня 2024 року, про те ОСОБА_1 ставить питання про звільнення від сплати заборгованості з 01 квітня 2023 року.

Враховуючи, що позивач є здоровою працездатною особою, а дитина ОСОБА_3 хоча і потребує догляду у віці 5 років, але ж не є особою з інвалідністю, та перебуває в лікувальному закладі лише на диспансерному обліку, то ОСОБА_1 , проявляючи сумлінність щодо наявних зобов`язань по утриманню і інших своїх дітей, у період перебування у відпустці для догляду за дитиною, не позбавлена можливості працювати, наприклад за сумісництвом, на умовах неповного робочого часу або вдома, тобто отримувати дохід та сплачувати аліменти на утримання своїх синів, які як і третя дитина, яка проживає з матір`ю, потребували та потребують її матеріальної допомоги.

Частиною 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №381/1553/19-ц та у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі №509/5304/20.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позову у розумінні положень статті 197 СК України Визначений судом розмір аліментів забезпечить право дітей на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на той факт, що перебування у відпустці по догляду за дитиною починаючи з 31 липня 2020 року та по теперішній час, значні проблеми зі здоров`ям дитини, потребування у вартісному лікуванні та не зліченній кількості обстежень, яка перебуває виключно на її утриманні, одноособове виховання дитини, наявності боргів за комунальні послуги та боргів перед банком, і є тими обставинами, що мають істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у розумінні положень ст.197 СК України не може бути достатньою та безумовною підставою для звільнення скаржника від сплати по заборгованості по аліментам.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що з 31 липня 2020 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років без збереження заробітної плати, яку було продовжено без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку включно по 02 червня 2026 року, що свідчить про погіршення її фінансового стану та підтверджує відсутність доходів, на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ні суду першої інстанції ні апеляційної інстанції скаржник достатніх доказів не надав.

Фактично доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до особистого тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 03 грудня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна