Справа №760/3335/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва через свого представника звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіДі-Страхування» з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» суму відшкодування шкоди у розмірі 23 824,84 грн (двадцять три тисячі вісімсот двадцять чотири гривні 84 копійки);

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).

В обґрунтування позову зазначено, що 30.06.2020 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту АС №014682, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом марки «Mazda», номер кузова НОМЕР_1 .

20.10.2021 по вул. Івана Огієнка, 6 в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Mazda», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 та автомобіля марки «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

04.07.2022 постановою Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/29274/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто ОСОБА_1 є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю марки «Mazda», номер кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

10.02.2022 до позивача звернувся ОСОБА_2 із заявою про виплату страхового відшкодування вх. №15/04/9/1/0531-22 в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору.

21.02.2022 позивач згідно з умовами договору, на підставі заяви, страхового акту №12720 від 17.02.2022, листа АТ «Державний ощадний банк України» вих. №100.08-17/1118 від 10.11.2021 та рахунку №СКмС-0002932 від 09.02.2022, враховуючи дані звіту про оцінку КТЗ №04-07/11 від 07.11.2021 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 23 824,84 грн, що підтверджується платіжним дорученням №632 від 21.02.2022.

Як зазначено в позовній заяві, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на вказане, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала від 12.04.2023 та примірник позовної заяви з додатками надсилались для відповідача за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, а саме: АДРЕСА_1 . Конверт повернувся до суду з відміткою АТ «УКРПОШТА» з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Згідно з 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.06.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір №АС-014682 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого єх майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, визначеним у п. 5 цього договору, а саме - транспортним засобом марки «Mazda CX-30», 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

20.10.2021 о 21 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_3 , в м. Києві, по вул. І. Огієнка, 6, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т.з. «Лексус», д.н.з. НОМЕР_4 , який в свою чергу скоїв зіткнення з т.з. «Мазда», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На підставі вищевикладеного на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №206791 від 20.10.2021 року.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/29274/21 від 04.07.2022 визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

10.02.2022 ОСОБА_2 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» із заявою №15/04/9/1/0531-22 про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до листа Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» №100.08-17/1118 від 10.11.2021 вбачається, що Філією-Головним управлінням по Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» прийнято рішення про перерахування страхового відшкодування орієнтовним розміром 20 988,77 грн згідно листа №15/04/8/1/3494-21 від 08.11.2021 по договору страхування №АС-014682 від 21.08.2021 на рахунок СТО, де буде проводитись відновлювальний ремонт автомобіля.

Згідно з платіжним дорученням №632 від 21.02.2022 вбачається, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» перерахувало страхове відшкодування у розмірі 23 824,84 грн, призначення платежу: страх. відшк. зг СТ-12720 від 17.02.2022 та з. ОСОБА_2 за ремонт ТЗ д/н НОМЕР_2 рах. СКмС-0002932 від 09.02.2022 в т.ч. ПДВ.

Листом №15/04/8/2/0717-22 від 04.07.2022 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернулось до ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування шкоди на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» у розмірі 23 824,84 грн.

Відповідачем не надано до суду доказів, які б спростували наведені судом обставини, а також доказів, що цивільна відповідальність відповідача на момент вказаного ДТП була застрахована.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача встановлена та доказуванню не підлягає.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Згідно з наведеними положеннями до страховика, у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодексу України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону №1961-ІV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.

Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до ТДВ «СК «Віді-Страхування» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації.

Будь-яких доказів відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (08131, Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 56, ) суму відшкодування шкоди у розмірі 23 824,84 грн (двадцять три тисячі вісімсот двадцять чотири гривні 84 копійки) та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.О. Козленко