РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з мамою, ОСОБА_1 .

Згідно уточнених позовних вимог свої вимоги обґрунтовує наступними доводами. З 15 листопада 2003 року по 10 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/399/25 розірвано . Від шлюбу сторони по справі мають трьох дітей, повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та двох неповнолітніх - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проживають разом з матір`ю (зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ). Відповідач проживає окремо, адреса фактичного місця проживання невідома.

Також на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа №569/7828/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. Позивачка здійснює догляд за дітьми, піклується про них та їхнє здоров`я, забезпечує комфортні умови для всебічного розвитку та життя, організовує їх щоденне життя, постійно приймає участь у їх вихованні. ОСОБА_1 всіляко сприяє безперешкодному спілкуванні дітей з відповідачем. Відтак права відповідача, як батька при визначені місця проживання дітей разом з матір`ю не будуть порушені, оскільки звичний життєвий порядок установлений між сторонами, змінений не буде.

Стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 утворились за їх місцем проживання, а саме за місцем проживання позивачки, як за місцем реєстрації, так і в Німеччині, де зараз тимчасово проживає позивачка з дітьми.

Так як позивачка наразі тимчасово проживає в Німеччині, їй необхідно для подачі до компетентних органів даної країни документ про визначення місця проживання дітей, в тому числі і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, сторони припинили шлюбні відносини і наразі проживають окремо, Позивачка займається вихованням дітей з моменту їх народження і до сьогодні. Як матір, позивачка належним чином виконує свої обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, виховання, навчання, харчування та задоволення всіх потреб дітей.

Позивачка ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилась. Представник позивачки адвокат Омельчук Т.В., яка діє згідно ордеру Серія ВК № 1168921 від 17.04.2025 р. у підготовче засідання подала до суду заяву (вх..№ 75838/25-вх. від 03.12.2025) про розгляд справи без сторони позивача, враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 до початку підготовчого засідання подав до суду заяву (вх..№ 72543/25-вх.. від 20.11.2025) у якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в поному обсязі , не заперечує проти їх задоволення. Просив розглянути справу без його участі. Представник ООП Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в підготовче судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви представником за довіреністю ОСОБА_8 (вх.№ 60402/25-вх. від 03.10.2025) просила розглядати справу без участі представника ООП.

У заяві вказала, що ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заперечує щодо того, щоб його дитина проживала б з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, спір між батьками малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутній, а отже в органу опіки та піклування не має правових підстав для підготовки висновку. У квітні 2025 року ОСОБА_9 виповнилось 14 років. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Просить задоволити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з матір`ю.

Суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому засіданні у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів .

Ухвалою суду від 11.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків.

25.07.2025 року на адресу суду подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 22.07.2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Залучено до участі у справі третю особу Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Ухвалою суду на місці задоволено клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів .

Дослідивши надані докази,та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання відповідачем ОСОБА_2 у підготовчому засіданні пред`явленого до нього позову дає право суду в підготовчому засіданні ухвалити рішення. Судом встановлено, що з 15 листопада 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10.03.2025 у справі №569/399/25 .

Від шлюбу сторони по справі мають трьох дітей, повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та двох неповнолітніх - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа №569/7828/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Витягами з реєстру територіальної громади підтверджується, що неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані за місцем реєстрації матері за адресою АДРЕСА_1 .

Тимчасово фактичне місце проживання позивачки з дітьми - АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зарахований до Сімейного центру «Віббельштец» м.Хюрт, згідно підтвердження надання місця в дитячому садку від 05.09.2025 р .

Згідно довідки від 10.09.2025 виданої Школою Фрідріха Еберта м.Хюрт, підтверджується, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідуватиме їхню школу до 31.07.2027 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини). У ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом ст. 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року.

Ухвалюючи рішення в справі «М. Є. проти України» від 11 липня 2017 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Також ЄС в своєму рішенні у справі «М.С. проти України» зробив висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У відповідності з ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог .

Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Таким чином, аналізуючи в сукупності достовірно встановлені судом докази, враховуючи інтереси дітей та те, що відповідач не заперечує щодо того, щоб діти проживали з матір`ю ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На підставі викладеного, ст.ст. 141,150, 160 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: 33013, м.Рівне, вул. Шевченка, буд. 45, код ЄДРПОУ 25675397.

Повний текст рішення виготовлено 03.12. 2025 року.

Суддя О.В.Панас