ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/44/23Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н. З.
Провадження № 22-ц/817/923/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря Хоміцької С.О.,

представників позивача Гіля А.О. та Бочана І.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №608/44/23 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум-Плюс» на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2025 року, постановлене суддею Коломієць Н.З., повний текст якого складено 20 червня 2025 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум-Плюс» до Чортківської районної військової адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу ПИВОВАР Валерій Анатолійович, державний реєстратор КЕЛЬБА Ганна Михайлівна, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на землю, скасування договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У 2023 році товариство з обмеженою відповідальністю «Аурум-Плюс» (далі ТОВ «Аурум-Плюс», Товариство, позивач, апелянт) звернулося в суд з позовом до Чортківської районної військової адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Пивовар В.А., державний реєстратор Кельба Г.М., Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на землю.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Аурум-Плюс» у визначеному законом порядку здійснило комплекс заходів щодо освоєння ділянки надр корисної копалини в урочищі «Малинова гора» на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, отримавши спеціальний дозвіл Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на геологічне вивчення родовища будівельного піску за №3382 від 31.10.2008 та затвердило за результатами геологічного вивчення родовища запаси будівельного піску, що підтверджено протоколом №1857 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Міністерстві охорони навколишнього природного середовища України від 12.11.2009, при цьому, за рахунок коштів Товариства, що є підставою для отримання акту гірничого відводу та оренди земельної ділянки з метою видобутку корисної копалини.

Однак, згідно з розпорядженнями голови Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області (сьогодні військова адміністрація), прийнятих протягом 2010-2011 років, відповідачам у справі ОСОБА_5 , ОСОБА_8 (в подальшому прізвище було змінено на ОСОБА_9 ) було передано у приватну власність земельні ділянки площею по 2.0 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Білівської сільської ради зі складу земель сільськогосподарського призначення угіддя - рілля, які накладаються на ділянку надр корисної копалини.

В зв`язку із цим позивач не має можливості приступити до видобутку будівельного піску, що спонукало звернутися до суду для захисту прав та законних інтересів у сфері надрокористування.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсними:

- Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 440635 від 18 січня 2012 року за кадастровим номером :01:001:1711, виданий на підставі розпорядження Чортківської райдержадміністрації Тернопільської області від 31.10.2011 №795 ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2 (два) га, яка розташована на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства;

- Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 440634 від 18 січня 2012 року за кадастровим номером :01:001:1712, виданий на підставі розпорядження Чортківської райдержадміністрації Тернопільської області від 04.11.2011 №807 ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 2 (два) га, яка розташована на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.139 ЦПК України судові витрати по справі позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Під час проведення підготовчого судового засідання позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати незаконними та скасувати договори купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:1711 та :01:001:1712, внаслідок яких право власності на вищезазначені ділянки перейшло до ОСОБА_7 , а також державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0118 площею 4.0 га.

Збільшення позовних вимог ТОВ «Аурум-Плюс» мотивувало тим, що лише після подачі позовної заяви йому стало відомо про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили спірні земельні ділянки ОСОБА_7 , який в подальшому їх об`єднав в одну.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Аурум-Плюс» в користь ОСОБА_7 30000 гривень витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Аурум-Плюс» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема зазначає, що рішення про передачу у власність відповідачам земельних ділянок Чортківською райдержадміністрацією прийнято з перевищенням повноважень, чим порушено вимоги ст.122 ЗК України.

Вказує, що за результатами перевірки УСБУ в Тернопільській області зареєстровано кримінальне провадження №0000081 від 11.12.2012 про обвинувачення начальника управління Держкомзему у Чортківському районі ОСОБА_10 за ознаками ч.2 ст.367 КК України, яке ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2020 у справі №608/1207/16-к закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого, тобто, не з реабілітуючих підстав.

При цьому суд встановив, що ОСОБА_10 , працюючи на посаді начальника Управління Держкомзему у Чортківському районі в березні 2010 року та жовтні-листопаді 2011 року, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, всупереч ст.34 ЗК України не перевірив категорію земельних ділянок в урочищі «Малинова гора», що в с.Біла Чортківського району Тернопільської області та не з`ясувавши, що вони не можуть передаватися у власність, оскільки є пасовищем, підготував проекти розпоряджень голови Чортківської райдержадміністрації за №№188, 189, 190 від 22.03.2010, №807 від 04.11.2011, №795 від 31.10.2011 про відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 і ОСОБА_8 .

Також вказує, що відповідач залишив поза увагою факт письмового попередження ТОВ «Аурум-Плюс» від квітня 2011 року про наявність затверджених запасів будівельного піску та отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою видобутку корисної копалини №5235 від 02.12.2010. Крім того, не було взято до уваги погодження виділення ТОВ «Аурум-Плюс» земельної ділянки під розміщення кар`єру для проведення геологорозвідувальних робіт та отримання дозволу на проведення геологічного вивчення та добування піску в урочищі «Малинова гора» в с.Біла, що підтверджується Протоколом 214 засідання комісії від 03.10.2007.

Зазначає, що згідно з листом Головного управління Держкомзему у Тернопільській області на ім`я начальника УСБУ в Тернопільській області Вінницького І.О. від 23.05.2011 при обстеженні земельних ділянок, переданих у власність громадян ОСОБА_14 , виявлено порушені землі в результаті геологорозвідувальних робіт та розробки родовища піску, що в свою чергу перешкоджає сільськогосподарському виробництву, тобто земельних ділянок, які межують із земельними ділянками відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_15 .

Вказує, що втрата дозволу Міністерства охорони навколишнього середовища України на геологічне вивчення родовища будівельного піску за №3382 від 31.10.2008, який надавався позивачу терміном на один рік, а також скасування дозволу на користування надрами №5235 від 02.12.2010, виданого Міністерством охорони навколишнього природного середовища України ТОВ «Аурум-плюс», не спростовують факт незаконного розпорядження спірними земельними ділянками.

Таким чином вважає, що незаконна передача спірних земельних ділянок, які накладаються на ділянку надр корисної копалини, у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_15 з наступним їх відчуженням відповідачу ОСОБА_7 порушує охоронювані законом інтереси ТОВ «Аурум-Плюс» щодо надрокористування і видобутку корисної копалини (піску) в урочищі «Малинова гора» на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області (в межах населеного пункту).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представники позивача просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Також суду пояснили, що пред`явлення вказаного позову обумовлено необхідністю захисту прав не лише ТОВ «Аурум-Плюс», але й держави. Задоволення позову дозволить позивачу відновити дозвільні документи на користування надрами та приступити до видобутку корисної копалини піску в урочищі «Малинова гора».

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, представників сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

ТОВ «Аурум-Плюс» у визначеному законом порядку здійснило комплекс заходів щодо освоєння ділянки надр корисної копалини в урочищі «Малинова гора» на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, отримавши спеціальний дозвіл Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на геологічне вивчення родовища будівельного піску за №3382 від 31.10.2008 та затвердило за результатами геологічного вивчення родовища запаси будівельного піску, що підтверджено протоколом №1857 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Міністерстві охорони навколишнього природного середовища України від 12.11.2009. Строк дії спеціального дозволу на користування надрами становив 1 (один) рік.

Аукціон Міністерства екології та природних ресурсів України, де було виставлено спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування пісків родовища « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було визнано таким, що не відбувся.

Постановою Кабінету Міністрів України №596 від 23.06.2010 року затверджено «Порядок надання у 2010 році спеціальних дозволів на користування надрами».

Відповідно до підпункту 1 пункту 8 вказаного Порядку… 02.12.2010 ТОВ «Аурум-Плюс» від Міністерства охорони навколишнього природного середовища України отримало спеціальний дозвіл на користування надрами №5235, а саме на видобування пісків родовища « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване 0.5 км на захід від північної околиці с.Біла Чортківського району зі строком дії 20 (двадцять) років.

Даний факт встановлений рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області №608/258/13-ц від 21.12.2015, яке набрало законної сили.

Згідно з розпорядженнями голови Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області №№ 831, 832 від 11.11.2010 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було надано дозволи на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею по 2.0 га кожній, за рахунок земель запасу за межами населеного пункту на території Білівської сільської ради із складу земель сільськогосподарського призначення: угіддя, рілля.

Згідно з розпорядженнями голови Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області №795 від 31.10.2011 та №807 від 04.11.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 затверджено проекти землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок у власність.

18.01.2012 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 отримали Державні акти на право власності на спірні земельні ділянки серії ЯК №440635 та серії ЯК №440634 відповідно.

В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продали належні їм земельні ділянки на території Білівської сільської ради ОСОБА_7 , що стверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:5711 та :01:001:5712.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21.12.2015 у справі 608/258/13-ц задоволено позов ОСОБА_13 та:

- визнано незаконним і скасовано спеціальний дозвіл на користування надрами №5235 від 02.12.2010, виданий Міністерством охорони навколишнього природного середовища України ТОВ «Аурум-Плюс»;

- визнано недійсними та скасовано угоду про умови користування надрами з метою видобування №5235 від 02.12.2010, укладену між Міністерством охорони навколишнього природного середовища України та ТОВ «Аурум-Плюс» та угоду про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин №5235 від 30.07.2014, укладену між Державною службою геології та надр України та ТОВ «Аурум-Плюс».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дозвіл Міністерства охорони навколишнього середовища України на геологічне вивчення родовища будівельного піску за №3382 від 31.10.2008, на який посилається позивач, втратив юридичну силу ще 31.10.2009, оскільки строк його дії становив 1 (один) рік, а дозвіл на користування надрами №5235 від 02.12.2010, виданий Міністерством охорони навколишнього природного середовища України ТОВ «Аурум-Плюс», втратив чинність внаслідок скасування його судом. Таким чином, суд вважав, що права та інтереси позивача ТОВ «Аурум-Плюс» не порушені, оскільки Товариство не має прав надрокористувача через відсутність відповідного на це дозволу.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст.ст.2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Цивільний інтерес загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Отже, охоронюваним законом інтересом може бути лише легітимне прагнення до користування матеріальним благом, яке не суперечить закону та базується на реальних передумовах його реалізації.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною підставою для відмови в позові (постанови ВС від від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18, від 15.03.2023 в справі №753/8671/21, ОП КЦС ВС від 18.09.2023 у справі №582/18/21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова ОП КЦС ВС від 05.09.2019 в справі №638/2304/17).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи. До них, зокрема, належать:

- необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача);

- зловживання матеріальними правами;

- обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу;

- сплив позовної давності

(постанова ВС від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21, постанова ОП КЦС ВС від 11.12.2023 в справі № 607/20787/19).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилався на те, що спірні земельні ділянки, передані у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , належать до урочища «Малинова гора», щодо якого ТОВ «Аурум-Плюс» надано спеціальний дозвіл Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на геологічне вивчення родовища будівельного піску за №3382 від 31.10.2008 та перебувають на даний час у приватній власності ОСОБА_7 , що унеможливлює розпочати видобуток будівельного піску. Вважає, що шляхом визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 0:01:001:1711 та 0:01:001:1712 та визнання незаконними та скасування договорів купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, внаслідок яких право власності на них перейшли до ОСОБА_7 , скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0118 площею 4.0 га (об`єднані спірні земельні ділянки в одну), він захистить свої права та законні інтереси, а також права держави у сфері надрокористування.

Разом з тим, рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області у справі 608/258/13-ц від 21.12.2015:

- визнано незаконним і скасовано спеціальний дозвіл на користування надрами №5235 від 02.12.2010, виданий Міністерством охорони навколишнього природного середовища України ТОВ «Аурум-Плюс»;

- визнано недійсними та скасовано угоду про умови користування надрами з метою видобування №5235 від 02.12.2010, укладену між Міністерством охорони навколишнього природного середовища України та ТОВ «Аурум-Плюс» та угоду про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин №5235 від 30.07.2014, укладену між Державною службою геології та надр України та ТОВ «Аурум-Плюс».

Отже, дозвіл Міністерства охорони навколишнього середовища України на геологічне вивчення родовища будівельного піску за №3382 від 31.10.2008, на який посилається позивач, втратив юридичну силу ще 31.10.2009, оскільки строк його дії становив 1 (один) рік, а дозвіл на користування надрами №5235 від 02.12.2010, виданий Міністерством охорони навколишнього природного середовища України ТОВ «Аурум-Плюс», втратив чинність внаслідок скасування його судом.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що права та інтереси позивача ТОВ «Аурум-Плюс» не порушені, оскільки Товариство не має прав надрокористувача через відсутність відповідного на це дозволу і судом не встановлено законних підстав для визнання недійсними Державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, які і так вже втратили свою чинність, а також договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок та скасування державної реєстрації права власності на них.

Крім того, встановлені у кримінальному провадженні №0000081 обставини видачі відповідачам Державних актів на право власності на землю жодним чином не свідчать про наявність порушеного законного інтересу позивача на видобуток на спірних земельних ділянках корисної копалини піску, який підлягає судовому захисту шляхом скасування права власності відповідачів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання сторони позивача на те, що задоволення позову дозволить відновити дозвільні документи на користування надрами та приступити до видобутку корисної копалини піску в урочищі «Малинова гора», оскільки наведене не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а у відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також колегія суддів критично оцінює посилання сторони позивача на те, що даний позов пред`явлено також і з метою захисту інтересів держави, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Згідно ч.2 ст.324 ЦК України, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Тобто, саме органи державної влади чи органи місцевого самоврядування є належними позивачами у справах щодо порушення прав Українського народу на надра.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування не уповноважували позивача діяти у даній справі від імені Українського народу.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374, 375, 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум-Плюс» - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді