№2/337/71/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024 позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором б/н від 08.10.2020 в загальному розмірі 109 349,36грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,0грн.

Позов мотивував тим, що 08.10.2020 між Банком та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську картку зі сплатою процентів за користування ним в розмірі 44,4% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка порушила свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на 18.05.2024 утворилась заборгованість в загальному розмірі 109 349,36грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 65007,27грн., заборгованості за відсотками 44342,09грн., та підлягає стягненню з відповідачки в примусовому порядку.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2024 матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

30.08.2024 до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнала повністю, пославшись на те, що наявний в матеріалах справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які є невід`ємною частиною кредитного договору, нею не підписаний, доказів на підтвердження ознайомлення її з цими умовами та правилами позивачем не додано, тому в даному випадку неможливо застосувати правила ст. 634 ЦК України та розцінювати вказані Умови стандартною формою кредитного договору. В анкеті-заяві позичальника від 08.10.2020 процентна ставка, порядок нарахування процентів за користування кредитом та їх сплати не зазначений. Доказів погодження між сторонами відповідних умов кредитного договору в справі немає. Вважає, що за таких обставин підстав для стягнення з неї заборгованості за процентами в розмірі 44342,09грн немає. Також, вимагаючи стягнення заборгованості за кредитом, позивач не надав доказів того, кредит їй видавався, що вона ним користувалась, але не повертала. Розмір заборгованості не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Просила в позові відмовити повністю.

Одночасно подала клопотання про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву, зазначивши, що про наявність вказаної справи дізналась 12.08.2-24, після чого звернулась за правовою допомогою до адвоката і останній 14.08.2024 ознайомився з матеріалами цивільної справи, що є поважною причиною пропуску встановленого законом та судом строку на подання відзиву.

Оцінивши наведені відповідачкою обґрунтування, які є слушними, суд вважає необхідним поновити строк на подання відзиву на позов та задовольнити відповідне клопотання відповідачки.

20.09.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в якому представник позивача вказав на безпідставність доводів відповідачки. Зокрема, в Анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які є складовою кредитного договору, та зобов`язалась їх виконувати. З розрахунку заборгованості вбачається, що вона користувалась кредитом. Наявна заборгованість, в т.ч. за процентами, нарахована у відповідності до умов кредитного договору, погоджених сторонами в Анкеті-заві, Умовах та правилах, тарифах. Кредитний договір підписано відповідачкою електронним підписом, який є аналогом власноручного. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано банківську виписку з особового рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом і відповідно належним, допустимим доказом. Також позивачем надано суд довідку про видачу платіжної картки та встановлення/зміну кредитного ліміту, ініціатором якого може бути як клієнт/позичальник, так і банк. Просив позов задовольнити повністю.

30.10.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідачки адвоката Середи Д.О. про витребування у позивача АТ «А-Банк» додаткових доказів.

Разом з тим, вказане клопотання подано представником відповідачки без дотримання вимог ч.2 ст.183 ЦПК України, а саме до клопотання не додано докази його надіслання (надання) іншому учаснику справи позивачу, у зв`язку з чим воно на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України підлягає поверненню її заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 12.12.2024 за клопотанням представника відповідачки адвоката Середи Д.О. провадження у цій цивільній справі було зупинено до розгляду Хортицьким районним судом м.Запоріжжя цивільної справи №2/337/2520/24, ЄУН 337/6170/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.10.2025 у цивільній справі №2/337/2520/24, ЄУН 337/6170/24, яка набрала законної сили 05.11.2025, позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 07.11.2025 провадження у цій справі було поновлено і вона призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

В судове засідання представник позивача АТ «А-Банк» не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 к та чи її представник в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі Закон №675).

Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).

Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд встановив, що 08.10.2020 відповідачка ОСОБА_1 к звернулась до АТ «А-Банк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-Банк».

Вказана Анкета-заява підписана відповідачкою цифровим власноручним підписом.

Підписавши Анкету-заяву, відповідачка погодилася з тим, що ця Анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг АТ «А-Банк» складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, з умовами якого вона ознайомилась повністю до укладання договору та вони їй зрозумілі.

Також вона погодилась з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту, про що повідомляє її шляхом направлення повідомлення дистанційними каналами обслуговування, і надала доручення Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків без додаткових розпоряджень для погашення будь-яких її грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з цього чи інших договорів.

Згідно з довідками АТ «А-Банк» без номера та дати Банк відкрив на імья відповідачки ОСОБА_1 к рахунок № НОМЕР_1 , видав такі картки: № НОМЕР_2 строком дії до 09/2027, № 216859 строком дії до 07/2027, та встановив 08.10.2020 кредитний ліміт в розмірі 7000,00грн., який було збільшено 08.10.2020 - 7000,00грн, 12.08.2021 37000,00грн, 23.02.2024 65100,00грн.

Згідно з випискою по картці за рахунком НОМЕР_3 , відкритим в АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_1 к заборгованість останньої за вищевказаним договором станом на 21.02.2024 становить загалом 109 349,36грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним уповноваженою особою Банку, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 18.05.2024 становить 109 349,36грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 65007,27грн., заборгованості за процентами 44342,09грн.

Згідно ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги АТ «А-Банк» такими, що підлягають частковому задоволенню.

Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.

При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує, що укладений між сторонами 18.10.2020 договір надання банківських послуг є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «А-Банк» та безпосередньо цих Умов.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 к дійсно 18.10.2020 звернулась до Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «А-Банк», підписала її, чим надала згоду на отримання банківських послуг і відповідно уклала з Банком договір приєднання.

Вказаний договір є електронним договором та підписаний відповідачкою аналогом власноручного підпису, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію».

Жодних обставин, які б вказували на нікчемність (недійсність) цього договору внаслідок недотримання письмової форми, судом не встановлено.

На виконання цього договору Банк відкрив на ім`я відповідачки рахунок, видав банківську картку, на яку встановив первісно кредитний ліміт в розмірі 7000,00грн. з подальшим його збільшенням до 65100,00грн.. Відповідачка, в свою чергу, активно користувалась кредитними коштами, здійснювала часткове поповнення картки.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копією Анкети-заяви, довідками про видані банківські картки та встановлення/зміну кредитного ліміту, а також випискою з особового банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідачки. Ці докази суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх до уваги при ухваленні цього рішення.

Крім того, факту звернення до Банку, підписання Анкети-заяви, отримання банківської картки, встановлення на неї кредитного ліміту та користування кредитними коштами відповідачка ОСОБА_1 к жодними належними та допустимими доказами не спростувала.

Разом з тим, судом встановлено, що в Анкеті-заяві від 18.10.2020 не зазначений порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність за порушення зобов`язання.

На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», вказуючи, що ці документи разом із Анкетою-заявою становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами.

З огляду на зміст ст.634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку Банк. Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Однак надані суду Витяг з Умов та Тарифи не містять підпису відповідачки ОСОБА_1 к, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 18.10.2020 Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо порядку та строків повернення кредиту, щодо розміру, порядку та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за порушення зобов`язання з відповідним порядком нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови надання банківських послуг, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачкою цих умов шляхом підписання відповідного документу, надані позивачем Витяги з Умов та правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги при вирішенні цього спору відсутні.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотну умову кредитного договору ціну у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Посилання представника позивача у відповіді на відзив відповідачки на те, що сторони погодили процентну ставку у Паспорті споживчого кредиту, який було підписано відповідачкою електронним підписом, є безпідставними, адже вказаний документ не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки за змістом Анкети-заяви ОСОБА_1 к від 18.10.2020 невід`ємними складовими укладеного договору про надання банківських послуг є саме ця Анкета-заява та Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк».

Паспорт споживчого кредиту не є складовою вказаного договору, є документом інформаційного характеру, який підтверджує виконання кредитором переддоговірного обов`язку по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Таким чином, враховуючи вищевказане, за умови відсутності в підписаній сторонами Анкеті-заяві від 18.10.2020 розміру, строку та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, суд вважає безпідставноювимогу позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 к заборгованості за процентами в розмірі 44342,09грн., у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, згідно з якими якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, беручи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником/відповідачкою кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, факт видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку, підтверджується наданою позивачем випискою з особового банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документомі відповідно належним, допустимим доказом у цій справі. Крім того, ці обставини відповідачкою в належний процесуальний спосіб не спростовані.

Таким чином, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 65007,27грн.

На підставі вищевикладеного, позов АТ «А-Банк» слід задовольнити частково.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам на суму 65007,27грн., що становить 59,45% від первісно заявлених вимог на суму 109349,36грн. (65007,27грн х 100% / 109349,36грн.), судовий збір в сумі 1800,15грн. (3028,00грн х 59,45% /100%).

Керуючись ст.3,6,11,15,16,526,530,610,625-629,634,638,1049,1054,1055,1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», , місце знаходження: м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, заборгованість за кредитним договором б/н від 08.10.2020 в загальному розмірі 65007,27грн. (шістдесят п`ять тисяч сім гривень 27 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», , місце знаходження: м.Дніпро, вул.Батумська, буд.11, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1800,15грн. (одна тисяча вісімсот гривень 15 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.12.2025.

Суддя Н.А. Мурашова

04.12.2025