Справа № 569/113/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Самолюк І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити способи його участі у вихованні та спілкуванні з онукою.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року було розірвано шлюб між його сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_6 , яка є його онукою. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, між сином та відповідачем почалися непорозуміння щодо участі у вихованні дитини. Відповідач після розірвання шлюбу уникає спілкування з їх родиною та створює штучні перешкоди для спілкування з онукою: не відповідає на дзвінки, не дає можливості відвідати дитину, коли приходить син або коли він приходить до онуки, оскільки на під`їзді встановлений кодовий замок. Відповідач часто говорила, що перебуває не вдома, а на телефон не відповідає, бо залишає його вдома, що він не пошкодився. Нині онучці 9 років і під час останнього спілкування в липні 2024 року вона була не проти того, щоб бачитися, спілкуватися та відпочивати разом з ним, після чого відповідач створила умови, за яких з онукою неможливо зв`язатися ні особисто, ні в телефонному режимі. Його син, батько дитини, через відсутність можливості бачити дитину та брати участь у вихованні доньки був вимушений за допомогою Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради встановити графік побачень з дитиною, якого відповідач не дотримується. Спроби урегулювати ситуацію шляхом її обговорення з відповідачем та її батьками не принесли результату. Позбавлений передбаченого законодавством права спілкуватися з онукою, тому хоче налагодити спілкування з онукою, брати участть у її вихованні, утриманні та сприяти розвитку здібностей. Проте відповідач не бажає його присутності та продовжує створювати перешкоди у спілкуванні з дитиною.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову мотивує тим, що син позивача після розірвання шлюбу займався виключно своїм особистим життям, повністю зник з життя доньки, телефонував дитині орієнтовно раз у місяць на кілька хвилин, батьківських обов`язків взагалі не виконував та не виконує донині. Він самоусунувся від виховання дитини. Неправдивим є твердження позивача, що вона не дотримується встановленого його сину графіку побачень з дитиною. Батько ОСОБА_7 щоразу вигадував іншу причину, чому не може приїхати до дитини та виконати встановлений графік. Після розлучення у травні 2021 року і позивач, і його син категорично заявили ОСОБА_7 , що будуть спілкуватися у разі необхідності виключно лише з нею та виключно по її особистому телефону. З власного бажання і позивачЮ і батько ОСОБА_8 не спілкувалися з нею, як матір`ю дитини, чотири роки. З моменту розірвання шлюбу ніхто з родини позивача їй не телефонував, не бажав зустрічі з нею, чи з ОСОБА_8 . До неї, до її батьків позивач не звертався, а звернувся відразу до суду, що свідчить про небажання у позасудовому порядку налагодити стосунки з онукою. ОСОБА_1 подав до суду копію паспорта, з якого вбачається, що він зареєстрований в м.Київ, де постійно проживає та працевлаштований. Офіційно визначеного місця фактичного проживання не має, в м.Рівному, де проживає ОСОБА_8 , буває дуже рідко. Такі обставини виключають можливість встановлення побачень діда та онуки за його місцем проживання. Дід не водив ОСОБА_9 у садочок, до школи, жодним чином не сприяв отриманню освіти, не виховував її, не допомагав у лікуванні, не водив до лікаря, хоча сам неодноразово стверджував, що має таку можливість. До 8-річного віку ОСОБА_8 дід займався виключно своїм життям. Орієнтовно у 2023 році виявив бажання час від часу раз у місяць вийти з дитиною на прогулянку тривалістю не більше години. Вона зустрічам сприяла і відпускала дитину. На даний час спілкування з дідом морально травмує дитину, негативно відображається на її психологічному та фізичному стані здоров`я. Позивач чинить психологічний тиск на дитину, змушує проводити час з сином чужої жінки, переконує ОСОБА_9 , що батько любить однаково її та ОСОБА_10 (сина чужої жінки) і це є нормально та правильно. Такі вислови глибоко травмують ОСОБА_9 . Критичним моментом у спілкуванні ОСОБА_7 з дідом, після чого вона категорично не бажає бачитися з ним, стало 10 серпня 2024 року. ОСОБА_11 поскаржилася діду, що батько не приїхав до неї на день народження та не привітав її. Дід агресивно відреагував і сказав, що батько правильно вчинив і не повинен був їхати до неї о 20 год. Оскільки позивач і його син показали ОСОБА_7 , що ні вона, ні її день народження не мають жодного значення для них, ОСОБА_9 психологічно травмували. Після звернення сина позивача до суду із позовом про зменшення розміру аліментів у 2024 році різко погіршилося ставлення діда до онуки. ОСОБА_11 стала боятися діда, не довіряти йому. Дитина пояснює це тим, що дід її обманює, розмовляє з нею агресивно, з роздратуванням, змушує проводити час з сином чужої сторонньої жінки. Після таких випадків дитина тривалий час знаходиться у депресивному стану, знервована, пригнічена, прокидається уночі. Емоційного контакту з онукою у позивача немає. Він взагалі нічого про дитину не знає, по факту є чужою для ОСОБА_7 людиною, лише біологічним дідом, жодних проблем дитини ніколи не вирішував. Позивач проситьт встановити можливість побачень з дитиною без участі матері. Такі вимоги суперечать інтересам дитини. Та обставина, що позивач є особою з інвалідністю ІІ грпи, а також вік позивача (73 роки) може суттєво вплинути на встановлення способів участі його у вихованні та спілкуванні з онукою.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що сину позивача (батьку ОСОБА_8 ) належить на праві власності квартира в м.Рівне, де може бачитися дідусь з онукою, коли приїздить в м.Рівне. Жодної вимоги про те, щоб бачитися з онукою в м.Київ, позивач не ставить. Батько дитини не позбавлений батьківських прав та не має визначених судом обмежень щодо побачення зі своєю дитиною. В силу свого віку ОСОБА_1 може приймати участь у вихованні онуки, жодних протипоказань щодо цього немає. Підтвердженням здійснення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з онукою є, зокрема те, що аналогічні перешкоди для спілкування з дитиною невісткою були створені для сина ОСОБА_12 , у зв`язку з чим він був змушений звертатися за захистом. Розпорядженням міського голови від 30 вересня 2024 року йому був встановлений графік систематичних побачень з дитиною, який також не виконується відповідачем. З дитиною він не може зв`язатися з таких же причин, як і позивач. Позивач умотивував онуку займатися в танцювальному гуртку, здійснював оплату занять шляхом передачі їй коштів. Неодноразово купував онуці на її прохання ліки та вітаміни, надавав іншу матеріальну допомогу шляхом купівлі окремих речей, предметів навчального приладдя тощо. Мобільний телефон ОСОБА_7 позивач з сином придбали для того, щоб з нею був постійний хоча б телефонний зв`язок, оскільки домовитися про зустріч з нею до цього було проблематично. Систематично у невістки знаходилися відмовки - то вони на дачі, то перебувають в іншому місці. Навіть вже тоді, коли онуці було передано мобільний телефон, часто неможливо було до неї додзвонитися. ОСОБА_11 при зустрічі говорила позивачу, що закінчилися гроші на рахунку, хоча позивач періодично поповнював їй рахунок. Про нормальні, дружні стосунки у діда з онукою, наявність належного емоціного контакту між ними свідчать фото, на який зображена ОСОБА_11 під час їх зустрічей і спілкування.

В запереченнях відповідач вказала, що зазначення у відповіді на відзив лише образливих слів та видуманих тверджень відносно неї підтверджує небажання позивача налагоджувати приязні стосунки з нею та онукою, характеризує його як агресивну людину, яка лише здатна ображати, обманювати та маніпулювати людьми, що негативно буде впливати на малолітню дитину. Не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що у нього дружні стосунки з онукою, адже з 10 серпня 2024 року з вини позивача вони не спілкуються. ОСОБА_11 скаржилася стосовно того, що коли вона пішла з дідом на какао в кафе, він організував своє побачення з незнайомою ОСОБА_7 жінкою, їй уваги не приділяв, а перешіптувався з тією жінкою, був зайнятий своїм особистим життям і це морально травмувало дитину. Жодного смс повідомлення з проханням щодо побачень з онукою чи з проханням допомогти налагодити стосунки з ОСОБА_8 позивач їй не направляв.

Ухвалою від 09 січня 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 12 червня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 04 листопада 2025 року суд визнав обов`язковою явку в судове засідання представника третьої особи.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що до моменту розірвання шлюбу між відповідачем та його сином відносини з невісткою були нормальні, з онукою бачився 1-2 рази на місяць, проблем з цим не було. З 2021 року по 2024 рік з невісткою спілкувався лише по телефону, безпосереднього спілкування не було. З дитиною не завжди, але міг спілкуватися, забирав на прогулянки. Після того, як в 2024 році син подав позов до суду про зменшення розміру аліментів, почалися негаразди. Відповідач почала уникати спілкування, не відповідати на телефонні дзвінки, психологічно впливати на дитину. ОСОБА_11 стала говорити при зустрічах, що "тато їх кинув", "всі гроші не віддає". Востаннє бачився з онукою в липні 2024 року, в серпні привітав її по телефону з днем народження, а вона сказала, що образилася на тата, хоча він її привітав ще зранку. З серпня до січня 2025 року не міг поспілкуватися ні з онукою, ні з відповідачем: на дзвінки не відповідали, доступу до будинку, де живе онука, не мав, бо код на дверях у під`їзд, звертався у службу захисту дітей, де порадили звернутися до суду. Припускає, що в онуки забрали телефон або заборонили відповідати на його дзвінки. Звертався у школу, щоб поспілкуватися з дитиною. Класний керівник сказала прийти після уроків. Коли прийшов, то на дзвінок класний керівник не відповіла, а наступного дня повідомила, що дитина не хоче з ним спілкуватися, а мати ОСОБА_7 сказала не давати дозвіл на зустріч, якщо дитина не хоче. Просив класного керівника з`ясувати в онуки, що трапилося. Через деякий час вона сказала, що не хоче втручатися в їх відносини з відповідачем. Погоджується з графіком органу опіки та піклування. Негативне ставлення відповідача до його сина не повинно впливати на його право бачитися з дитиною.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що з народження доньки і до розірвання шлюбу з її батьком позивач особливого інтересу до дитини не виявляв - не ходив з нею на прогулянки, не проводив час наодинці. На початку 2023 року дід виявив бажання бачитися з дитиною. Вона цьому сприяла, збирала доньку на зустрічі з дідусем. Дитина приходила в радісному стані, а тому вона була не проти цих зустрічей. Але значно погіршилася ситуація, коли син позивача в березні 2024 року звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. З березня до 10 серпня 2024 року позивач бачився з ОСОБА_13 близько 5 разів, але дитина почала повертатися у пригніченому стнаі, плаксива. Дочка розповіла, що у квартирі батька дивилася мультики, а батько з дідом вирішували свої проблеми, що їй не сподобалося. Оля ображена на батька, але була не проти побачень з дідом, про що вона діду казала, однак батько був присутній при їх зустрічах. В телефонній розмові з дідом ОСОБА_11 сказала, що категорично проти, щоб на зустрічах був присутній ОСОБА_14 , а дід їй сказав, що тато любить їх обох однаково, і ец дитину обурило. Донька зверталася до діда, щоб він її захистив від тата, а той постійно стає на бік свого сина. Жодної її вини у небажанні дитини спілкуватися з дідом немає. Телефон доньки не заблокований, вона сама не хоче спілкуватися з позивачем. Дід сам зіпсував стосунки з онукою, а звинувачує у цьому її. Перешкод у спілкуванні і зустрічах з онукою позивачу не чинила, вони спілкувалися до серпня 2024 року. З того часу позивач жодного разу до неї за допомогою у налагодження стосунків з дитиною не звертався, телефонував лише один раз перед Новим роком. Не хоче, щоб дочка спілкувалася з позивачем, бо його вчинки і слова травмують дитину і шкодять їй. Просить взяти до уваги, що дід є інвалідом ІІ групи, досяг віку 73 років, перебуває на диспансерному обліку у невропатолога, бере сторонніх осіб на зустрічі з дитиною. Це все наражає дитину на небезпеку і шкодить її моральному стану.

Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки і піклування, яким запропоновано встановити графік побачень позивача з онукою. При підготовці висновку була врахована інформація управління освіти про проведене психологічне обстеження дитини практичним психологом ліцею № 15. Думку дитини з`ясовувала психолог, працівники служби бесід з дитиною не проводили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є дідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16 березня 1988 року відділом загс м.Рівне, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 18 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року у справі № 569/2587/21 розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Розпорядженням Рівненського міського голови № 1453-ОПД від 30 вересня 2024 року визначено способи участі батька ОСОБА_5 у вихованні доньки ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з 01 червня 2005 року довічно, про що свідчить довідка серії МСЕ № 138329 від 26 травня 2009 року.

Відповідно до довідки № 103 від 11 квітня 2025 року, виданої КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" РОР, ОСОБА_1 за медичною допомогою до психіатра та нарколога не звертався.

Згідно з інформацією, викладеною у листі Рівненського ліцею № 15 Рівненської міської ради № 142 від 26 березня 2025 року, дідусь ОСОБА_1 вперше звернувся до вчительки ОСОБА_15 і поцікавився навчання онуки восени 2024 року. Він хотів зустрітися з дівчинкою у навчальному закладі. Зустріч не відбулася, оскільки ОСОБА_8 відмовилася він неї. За період з жовтня 2024 року по січень 2025 року дідусь телефонував учительці декілька раз. До ліцею не приходив. Іншої участі у здобутті освіти онуки не брав.

Свідок ОСОБА_16 показала, що давно знайома з ОСОБА_1 , призустрічах цікавиться його особистим життям (сином, онукою). Була свідком його телефонних розмов з онукою, хоча особисто з нею не знайома. Декілька разів позивач не міг додзвонитися до онуки та був стривожений через це. Про перешкоди, яеі чинить відповідач, знає лише зі слів позивача. В червні 2024 року позивач зателефонував до відповідача, щоб побачитися з онукою, але вона сказала, що вони з дитиною на дачі, хоча була домовленість про зустріч з дитиною.

Свідок ОСОБА_17 показав, що знає ОСОБА_1 з 1979 року. 17 лютого 2025 року зустрівся з позивачем у кафе і він поскаржився, що не може зв`язатися ні з онукою, ні з невісткою, ні з її батьками. Спільно вирішили, що у них заблоковані телефони. Запропонував подзвронити до невістки з його телефону, включили гучномовець. Відповідач на дзвінок відповіла і ОСОБА_1 запитав чому не може зв`язатися з онукою, на що відповідач сказала, що він зіпсував з онукою відносини, бо сказав, що його син однаково любить ОСОБА_9 і сина від іншої жінки ОСОБА_10 . Позивач це заперечив та запитав навіщо вона написала скаргу в службу у справах дітей, але відповідач не відповіла і поклала слухавку. При перешкоди у зустрічах з онукою знає зі слів ОСОБА_1 , ні відповідача, ні онуки не знає.

Свідок ОСОБА_18 показала, що декілька разів зустрічалася з ОСОБА_19 та його онукою в кафе. Дівчинка була щаслива і радісна при зустрічах, дід її пригощав морозивом, в них приязні стосунки. Зі слів позивача знає, що йому не дають зустрічатися з онукою, хоча свідком цього не була.

Свідок ОСОБА_20 показав, що неодноразово бачив ОСОБА_1 з онукою, коли вони прогулювалися по парку, були в кафе чи магазині іграшок. Деколи приїздив батько дитини ОСОБА_12 і забирав їх додому. ОСОБА_21 , що він проводив ОСОБА_1 з онукою до будинку, в якому вона живе, але у під`їзд потрапити не могли, бо ні онука, ні її мати не повідомили код від дверей. Позивач постійно розповідає про те, що дитині не дають змоги з ним спілкуватися. Коли він запитував онуку чому не бере слухавки, вона відповідала, що немає коштів на телефоні. Тоді ОСОБА_1 в Київстарі переказував кошти на рахунок онуки, свідком чого він був. Про те, що невістка забороняє бачитися з онукою, йому відомо зі слів позивача. З дідусем онука завжди зустрічалася з радістю.

За змістом висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-989/25 від 09 червня 2025 року, дід ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У м.Рівне проживає за адресою: АДРЕСА_2 у квартирі, яка належить ОСОБА_5 , батькові малолітньої. За цією адресою створені умови для перебування дитини. Малолітня ОСОБА_22 з мамою ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Дівчинка навчається у Рівненському ліцеї № 15 Рівненської міської ради. На запит Служби у справах дітей практичним психологом Рівненського ліцею № 15 булро проведене діагностичне обстеження малолітньої ОСОБА_23 на предмет вивчення соціальної пристосованості малолітньої, сфери її міжособистісних відносин та сприйняття внутрішньо-сімейних відносин з точки зору самої дитини, а також з`ясувати її думку щодо можливості спілкування з дідом ОСОБА_1 . Відповідно до інформації управління освіти Рівненської міської ради, зарезультатами діагностичної роботи визначено, що Ольга соціально-пристосована, має достатній рівень соціальної адекватності поведінки. До референтного кола спілкування дитини входять мама, друзі у класі та класний керівник. Найближчою емоційно значимою людиною для дитини є мама, саме з нею дитина прагне бути поруч, ділиться переживаннями, планує відпочинок. Ставлення до батька менше емоційно насичене. Запропоновані проективні методики ОСОБА_8 з дідусем ОСОБА_1 не асоціювала. Орган опіки та піклування вважає доцільним встановити можливість побачень ОСОБА_1 з дитиною: кожну ІV неділю місяця з 13:00 год. до 17:00 год. в громадських місцях; в день народження діда дитини з 17:00 год. до 20:00 год.; на другий день після дня народження дитини; необмежене спілкування діда з онукою засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства", контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно з ч.1 ст.263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно достатті 159 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками та дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Саме батьки несуть першочергове право та відповідальність за виховання своєї дитини, що визначає лінію батьківського виховання головною, а тому тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом, може бути обмежена.

За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з онукою, не знайшлм свого підтвердження під час розгляду справи.

Встановлення графіку побачень з дитиною її батьку не свідчить про наявність перешкод для спілкування діда з онукою. Позивач підтвердив у судовому засіданні, що до серпня 2024 року зустрічався з дитиною неодноразово, що також підтвердили і свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 .

Доказів звернення позивача до відповідача у період з серпня 2024 року до січня 2025 року з метою зустрічей з дитиною та відмови останньої у забезпеченні таких зустрічей не надано.

Позивач не заперечує, що спілкування з онукою здійснювалося через її особистий телефон. Доводи, що саме відповідач забороняє дочці спілкуватися з дідом засобами телефонного зв`язку, є лише припущеннями позивача. І позивач, і свідок ОСОБА_20 зазначили, що, зі слів онуки, вона не відповідає на дзвінки через брак коштів на рахунку, а не через встановлену матір`ю заборону на спілкування з дідом.

Допитані у судовому засіданні свідки не були очевидцями перешкод, які створює відповідач у спілкуванні з онукою, і про наявність таких перешкод їм відомо виключно зі слів позивача.

Оскільки доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з онукою, позивач суду не надав, відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з онукою.

Разом з тим, недоведеність позивачем наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні з онукою не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення способу участі діда у спілкуванні з онукою, тим паче, що відповідач позов не визнає та заперечує щодо спілкування позивача з її дитиною.

Позивач бажає налагодити стосунки з онукою, а тому, з огляду на позицію відповідача, такої можливості без втручання суду він не матиме.

Відповідач не надала доказів, що спілкування позивача з онукою морально травмує дитину, негативно відображається на її психологічному та фізичному стані здоров`я, пригнічує та викликає прояви депресивного стану. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що з дитиною працює психолог і психологічний висновок буде наданий до суду, однак такий доказ у справі відсутній.

Відповідач не заперечує, що після зустрічей з дідусем її дочка поверталася радісною, і це також підтвердили свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Про те, що дитина не бажає спілкуватися з дідусем відомо лише зі слів відповідача. Сторони заперечили щодо з`ясування думки дитини у судовому засіданні, а тому, з огляду на вік дитини, суд не наполягав на її явці до суду. У висновку органу опіки та піклування зазначено, що запропоновані проективні методики ОСОБА_8 з дідусем ОСОБА_1 не асоціювала, що не можна розтлумати як очевидне небажання дитини спілкуватися з дідом.

Суд також звертає увагу, що думка малолітньої дитини є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, з якими вона постійно проживає, а тому думка дитини є важливою, але не може бути абсолютною для суду.

Викладена у листі Рівненського ліцею № 15 Рівненської міської ради від 26 березня 2025 року інформація про відмову ОСОБА_8 від зустрічі з позивачем не свідчить про стійке неприязне ставлення дитини до діда, оскільки причини такої відмови суду не відомі.

Посилання відповідача на наявність у позивача інвалідності, перебування під наглядом невропатолога, вік позивача не заслуговують на увагу, оскільки доказів, що вказані обставини становлять небезпеку для дитини, суду не надано. Позивач безперешкодно спілкувався з онукою до серпня 2024 року, хоча він був лише на рік молодшим, а група інвалідності йому встановлена ще з 2005 року. Жодного негативного впливу ці обставини до серпня 2024 року на дитину не мали, що не заперечувала і відповідач. Небажання відповідача, щоб позивач спілкувався з її донькою, зумовлене, на думку суду, неприязними відносинами між нею та батьком дитини, які загострилися після звернення останнього до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Суд зауважує, що регулярне спілкування позивача з онукою не лише не перешкоджатиме її нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки роль родичів старшого покоління у вихованні дітей є надзвичайно важливою. Відсутність діда з боку батька в житті дитини не відповідає її інтересам.

Позивач не заперечує щодо визначених органом опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради способів його участі у спілкуванні з онукою, які суд також вважає достатніми для забезпечення балансу прав як матері, так і діда на виховання і спілкування з дитиною, з урахуванням її віку. Враховуючи відсутність у справі доказів проявів негативної поведінки позивача щодо онуки, проведення таких зустрічей до серпня 2024 року без присутності матері, встановлення можливості побачень з дитиною без участі матері не суперечить інтересам дитини.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення способів участі позивача у вихованні та спілкуванні з онукою в межах, визначених органом опіки та піклування, а отже, позов належить задовольнити частково.

За правилами ст.141 ПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- систематичні побачення з дитиною кожної четвертої неділі місяця з 13:00 години до 17:00 години в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для її повноцінного відпочинку та відповідають віку і стану здоров`я дитини;

- побачення щороку 19 лютого на день народження діда ОСОБА_1 з 17:00 години до 20:00 години в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для її повноцінного відпочинку та відповідають віку і стану здоров`я дитини;

- побачення щороку 10 серпня (на наступний день після дня народження онуки ОСОБА_4 ), з 13:00 години до 17:00 години в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для її повноцінного відпочинку та відповідають віку і стану здоров`я дитини;

- необмежене спілкування діда з онукою засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними.

Зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про стан здоров`я дитини або інші факти, які можуть бути причиною незабезпечення спілкування з дитиною.

Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_3 про можливі зміни у спілкуванні з дитиною, після побачень з дитиною гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання; не допускати неправомірної зміни місця проживання дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: 33013, м.Рівне, вул.Шевченка, буд.45; .

Повне судове рішення складене 12 грудня 2025 року.

Суддя