УХВАЛА

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 638/9797/24

провадження № 61-14202ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» про стягнення орендної плати та розірвання договорів оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «СД-АГРО» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому просив:

- розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0152 площею 8,1337 гектарів, укладений 25 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «СД-АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 3779651 від 25 листопада 2013 року;

- розірвати договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0399 площею 6,3483 гектарів, укладений 16 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «СД-АГРО» зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 7067951 від 16 вересня 2014 року;

- розірвати договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0400 площею 1,8956 гектарів, укладений 16 вересня 2014 року між попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_3 та ТОВ «СД-АГРО» зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 7066825 від 16 вересня 2014 року;

- стягнути з ТОВ «СД-АГРО», , на користь ОСОБА_1 , орендну плату за 2022 рік в розмірі 25 331,13 грн, орендну плату за 2023 рік в розмірі 23 139,00 грн, пеню в розмірі 12 109,46 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 124,40 грн, три відсотки річних 1 395,79 грн, всього 64 099,78 грн;

- стягнути з ТОВ «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.

Дзержинський районний суд м. Харкова рішенням від 20 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Розірвав договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0152 площею 8,1337 гектарів, укладений 25 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та орендарем, ТОВ «СД-АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 3779651 від 25 листопада 2013 року.

Розірвав договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0399 площею 6,3483 гектарів, укладений 16 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «СД-АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 7067951 від 16 вересня 2014 року.

Розірвав договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0400 площею 1,8956 гектарів, укладений 16 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «СД-АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 7066825 від 16 вересня 2014 року.

Стягнув з ТОВ «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2022 рік в розмірі 25 331,13 грн, орендну плату за 2023 рік в розмірі 23 139,00 грн, пеню в розмірі 12 109,46 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 124,40 грн, три відсотки річних 1 395,79 грн, всього 64 099,78 грн.

Стягнув з ТОВ «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн та судовий збір в сумі 4 844,80 грн.

Харківський апеляційний суд постановою від 09 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «СД-АГРО» задовольнив частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року в частині розірвання договору оренди скасував та у задоволенні позову в цій частині відмовив

Рішення суду в частині стягнення орендної плати змінив.

Стягнув з ТОВ «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2023 рік в розмірі 23 139,00 грн, пеню в розмірі 12 109,46 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 124,40 грн, три відсотки річних в розмірі 1 395,79 грн, а всього 38 768,65 грн.

В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовив.

Стягнув з ТОВ «СД-АГРО» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 632,54 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 120,00 грн понесені в суді першої інстанції.

12 листопада 2025 року ТОВ «СД-АГРО», через систему «Електронний суд», подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року в указаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією

з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг,

що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому,

щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом

(пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення у справі за позовом про стягнення орендної плати та розірвання договорів оренди земельної ділянки.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах

про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Таким чином, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 133 516,78 грн (69 417,00 грн розмір орендної плати за три роки + 64 099,78 грн заборгованість).

Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню.

За таких обставин ухвалені у цій справі судові рішення можуть бути оскаржені

в касаційному порядку виключно за наявності випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.

Також, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Також, обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що справа становить значний суспільний інтерес.

Посилання у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «LevagesPrestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «BruallaGomez dela Torrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 рокута постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» про стягнення орендної плати та розірвання договорів оренди земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко