Справа № 211/6773/24
Провадження № 2/211/393/25
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
03 грудня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Юзефовича І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Строганової Е.О., Андрійченко А.Ю.,
представника позивача (в режимі ВКЗ) Чугуєнка Д.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Морозова В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати,
встановив:
Ухвалою суду від 08.11.2024 позов залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 04.12.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
20.02.2025 представником відповідача адвокатом Морозовим В.Ю. скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, який отримано судом 21.02.2025. Відповідач категорично не погоджується з інформацією, яка міститься у позовній заяві, вважає за необхідне надати відзив на такий позов. В обґрунтування відзиву на позов представник зазначив, що дійсно 15.05.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулося спілкування, під час якого вони обговорили продаж собаки та порядок доставки, проведення медичних аналізів, щеплень. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено ані усного договору, ані письмового договору. Відомості про укладання між сторонами договору купівлі-продажу собаки відсутні. ОСОБА_2 не доведено, що ОСОБА_1 умисно вчинено дії з введення її в оману з метою заволодіння певними коштами. З огляду на викладене, відсутні підстави для розірвання не існуючого усного договору купівлі-продажу, складеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На твердження представника позивача щодо того, «… що в законодавстві відбулись зміни і тепер, вивезення собак за межі України можливе лише після досягнення ними семимісячного віку, тобто не раніше липня 2024 року. Попри те, що ця інформація не була повідомлена під час укладення договору, а так само не знайшла відображення в діючих нормативно-правових актах, Позивач погодилася на нові умови, і сторони визначили нову дату доставки собаки 01.08.2024 …» Відповідач заперечує в повному обсязі та просить прийняти до уваги, що саме позивачем, ОСОБА_2 , 02.08.2024 повідомлено їй про те, що всі рейси до Ізраїлю відмінені, про що свідчить переписка в мессенжері. Із засобів масової інформації вона дізналася про початок війни між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , атака можливо розпочатись 05.08.2024. У зв`язку саме з військовим станом в Ізраїлі, які сталися не з її вини, прилетіти та доставити собаку вона, ОСОБА_1 , не змогла, це є форс-мажорні обставини, що не залежать від неї. ОСОБА_1 було повідомлено, як тільки будуть відновлені рейси, вона зобов`язалась доставити собаку, але з боку ОСОБА_2 послідувала смс про закінчення їхнього спілкування та про те, що цією справою тепер будуть займатися адвокати. Собака доглядалася всі три місяці, були підготовлені документи собаки на виїзд, здійсненні всі аналізи та щеплення, ОСОБА_1 запропоновано зустрітися на нейтральній території, але ОСОБА_5 відмовилася. Просить звернути увагу щодо посилання представника позивача на факт перерахування грошових коштів саме ОСОБА_2 , з посиланням на цільове призначення цих коштів, то посилання на цільове призначення відсутнє. Між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) та за відсутності доказів договірних умов щодо подальшого повернення коштів або недобросовісності продавця, а тому поведінка ОСОБА_5 є суперечливою, оскільки остання вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків у зв`язку з форс-мажорними обставинами, що, у свою чергу, виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів. Тому представник просить відмовити у позовних вимогах позивачу ОСОБА_2 щодо розірвання усного договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 гривень 00 копійок.
03.03.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив, у якому представник позивача наполягав на задоволенні позову, оскільки вважає, що договір купівлі-продажу собаки був укладений в письмовій формі та позивач перерахувала кошти відповідача у зв`язку з виконанням умов зазначеного договору. Крім того, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які були заявлені представником ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву до 3000грн. у разі повної відмови у задоволенні позову.
07.03.2025 представником позивача було подано клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22 670 гривень 00 копійок.
У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Чугуєнко Д.В. цивільний позов підтримав, просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав зазначених у відзиві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у відзиві.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, дійшов до наступного.
За приписами статті 15 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З огляду на доводи позивача, що покладені в обґрунтування позову про те, що відповідачем не виконані умови укладеного між сторонами усного договору на купівлю-продаж собаки, суд вважає за необхідне, передусім, визначитися чи дійсно вказаний договір був укладений і з`ясувати його умови, які на думку позивача, були порушені відповідачем при його виконанні.
При цьому, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2018р. у справі 523/6003/14-ц щодо застосування частини першої статті 202, частини третьої статті 203, статей 208, 638, 641, частини першої статті 875, частин першої і другої статті 877 ЦК України.
Так, за приписами пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.
При цьому, відповідно до пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків
Згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Разом з тим, як встановлено судом, письмовий договір купівлі-продажу собаки між сторонами не укладався. В даному випадку, усна узагальнена домовленість сторін про купівлю-продаж собаки, а також наявні в матеріалах справи документи на перерахунок коштів від позивача на ім`я відповідача не свідчить про наявність у відповідача договірного зобов`язання згідно умов усного договору купівлі-продажу собаки.
Долучені позивачем до матеріалів справи документи жодним чином не доводять факту узгодження сторонами з дотриманням встановленої законом форми та чітко вираженою їх волею всіх істотних умов договору купівлі-продажу собаки, зокрема, його предмету, ціни та строку.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявність факту укладання письмового договору купівлі-продажу собаки. Оскільки такий договір між сторонами не укладався, то немає підстав для його розірвання та стягнення коштів по його виконанню. Як наслідок, у задоволенні позову слід відмовити.
Згідно ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача.
Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021 у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 22 670,00 грн..
Враховуючи повну відмову в задоволенні позовних вимог, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу не підлягають задоволенню.
Крім того, представником відповідача також заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 20 000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн., що підтверджується копією Договору про надання юридичних послуг від 10.02.2025, копією Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2025, копією розрахункової квитанції.
З огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, враховуючи повну відмову в задоволенні позовних вимог, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки послуги, згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2025, дублюються. Тому суд бере до уваги тільки пункти 1, 4 Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2025 та вважає достатнім розмір правничої (правової) допомоги, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, у розмірі 9 000, 00 грн..
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати, стягнення витрат на професійну правову (правничу) допомогу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 9 000(дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О.Юзефович