П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 369/13959/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/14681/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Фінагеєвої І.О. 28 листопада 2024 року у м. Київ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсною третейської угоди,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: визнати недійсною та скасувати угоду по врегулюванню взаєморозрахунків (третейську угоду), укладену 03 вересня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалась на те, що 03 вересня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено третейську угоду по врегулюванню взаєморозрахунків. За змістом зазначеної угоди ОСОБА_1 отримував займ за розписками від ОСОБА_3 , а саме 27 лютого 2016 року 480000 доларів США, 28 серпня 2016 року 145000 доларів США, 05 березня 2017 року 170000 доларів США, 28 січня 2018 року 115000 доларів США. Сторони погодили об`єднати ці зобов`язання в одне на загальну суму 910000 доларів США, які ОСОБА_1 зобов`язувався повернути ОСОБА_3 . Всі спори за цією угодою підлягають вирішенню в постійно діючому третейському суді при асоціації «Український правовий альянс» одноособово головою суду. Позивач зауважує, що дана угода містить дату складання та підписи сторін, однак у ній відсутні місце укладання угоди та місцезнаходження сторін.

В подальшому ОСОБА_3 , на підставі цієї угоди та рішення третейського суду, стягнув з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 33269600 грн. Позивач вказує, що цю угоду ОСОБА_1 уклав цю угоду без її згоди. Однак ця угода порушує її права, оскільки зобов`язання виникли в період її перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , та на підставі вказаних вище судових рішень, ОСОБА_3 оспорює договір дарування як фраудаторний, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості можуть бути задоволені за рахунок спільного сумісного майна подружжя.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсною третейської угоди.

Рішення суду мотивовано тим, що існування третейської угоди саме по собі жодним чином не порушує право особи на доступ до суду, тому самостійний позов про визнання недійсним третейської угоди, як спосіб захисту права, є неналежним, недоцільним і, можна сказати, дефектним - він не поновлює і не захищає право на доступу до суду, адже неможливо відновити чи захистити право, яке взагалі не було порушеним. Такий спосіб захисту не лише не відновлює і не захищає право особи на доступ до суду, а навпаки може використовуватися недобросовісно.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що прийнято із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невірним тлумаченням норм діючого законодавства, з порушенням права позивача на справедливий суд.

Відповідач вказує на те, що ОСОБА_2 не оскаржувала ні рішення Третейського суду від 20 жовтня 2022 року, ні ухвалу Київського апеляційного суду від про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Обрання ОСОБА_2 іншого способу захисту своїх цивільних прав, а саме звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення, та оскарження в суді третейської угоди, не спростовує обставин щодо заборгованості.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що не ґрунтується на матеріалах даної цивільної справи, про те, що «08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів 910000 доларів США в рахунок погашення боргу», оскільки надана копія розписки не є належним і допустимим доказом у справі, так як не існувало дозволу слідчого або прокурора про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні. Також вказує, що зазначені обставини не мають ніякого відношення до даної цивільної справи.

За таких обставин оскаржене рішення суду, в мотивувальній частині, не може вважатися таким, що відповідає нормам справедливого судового розгляду. Зараз ОСОБА_2 використовує текст рішення суду першої інстанції по даній справі при розгляді інших справ.

На підставі викладеного, просить виключити з мотивувальної частини рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2024 року посилання на те що: «08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів 910000 доларів США в рахунок погашення боргу».

До цієї апеляційної скарги, на підставі заяви від 17 вересня 2025 року, приєднався відповідач ОСОБА_3 , який також вказує на безпідставне встановлення судом першої інстанції обставини: «08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів 910000 доларів США в рахунок погашення боргу».

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Доценко В.О. та представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Карандюк Ю.О. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Позивач та/або її представник в судове засідання не з`явились.

Судове повідомлення про призначений розгляд справи апеляційним судом було направлено на вказану позивачем поштову адресу, яка є її зареєстрованим місцем проживання./а.с.1,8/ Проте поштове відправлення було повернуто поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В порядку визначеному п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином позивач вважається повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду не повідомлені не були. А тому колегія суддів керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала що неявка сторони позивача не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційним судом було розглянуто клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Карандюк Ю.О. про витребування від Святошинського УП ГУ НП у м. Києві копії висновку судового експерта по почеркознавчій експертизі проведеної в кримінальному провадженні за №0002742 та відмовлено у його задоволені, з огляду на предмет спору у цій справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2010 року, який був розірваний заочним рішенням від 11 вересня 2020 року у справі № 752/6063/20. /а.с.20-23/

Матеріали справи містять копію Угоди про врегулювання взаєморозрахунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , укладену 03 вересня 2022 року в простій письмові формі (рукописом), в якій міститься третейське застереження про те, що всі спори по даній угоді підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському суду при асоціації «Український правовий альянс». /а.с.9/

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» від 20 жовтня 2022 року у справі № 10-10/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 33 269 600 грн. /а.с.10-26/

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 824/126/22 видав виконавчий лист на примусове виконання Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» від 20 жовтня 2022 року у справі № 10-10/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 33269600 грн. /а.с.13-18/ За даними єдиного державного реєстру судових рішень вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року у справі № 369/4978/23 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків недійсності правочину. /а.с.19/

Матеріали справи містять: копію заяви ОСОБА_2 від 17 липні 2023 року до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, яке полягало у злочинній змові ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, дані про реєстрацію цієї заяви в Єдиному реєстрі судових рішень за № 0002742, копію протоколу огляду від 30 листопада 2023 року, копію розписки ОСОБА_3 від 08 жовтня 2022 року, які завірені представником позивача. /а.с.49-57/

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується стороною відповідача і лише в частині підставності встановлення судом першої інстанції обставин щодо розписки ОСОБА_3 від 08 жовтня 2022 року, апеляційний суд здійснює його перегляд лише в цій в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

В силу ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В порядку визначеному п.п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У ч.2 ст. 264 ЦПК України вказано, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно з п.п.1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з предметом й підставами позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем був визначений предмет позову - визнання недійсною Угоди по врегулюванню взаєморозрахунків (третейську угоду), укладену 03 вересня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Підставою позову позивачем визначено відсутність її згоди на укладення такої угоди, однак ця угода порушує її права, оскільки в судовому порядку ОСОБА_3 , оспорює договір дарування як фраудаторний, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Правовими підставами були визначені положення ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що третейська (арбітражна) угода не є правочином, договором у класичному значенні, адже породжує виключно процесуальні, а не матеріально-правові наслідки. Процесуальним наслідком третейської (арбітражної) угоди є виключення спору з юрисдикції судів господарської чи цивільної юрисдикції. Також суд першої інстанції вказав на те, що існування третейської угоди саме по собі жодним чином не порушує право особи на доступ до суду, тому самостійний позов про визнання недійсним третейської угоди, як спосіб захисту права, є неналежним, недоцільним і, можна сказати, дефектним - він не поновлює і не захищає право на доступ до суду, адже неможливо відновити чи захистити право, яке взагалі не було порушеним. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Отже з наведеного вбачається, що предметом розгляду у цій справі було виключно питання дійсності третейського застереження, наявного в угоді від 03 вересня 2022 року. Питання дійсності вирішується судом станом на момент укладення оспрюваного правочину. Таким чином питання виконання угоди не входили в предмет дослідження, що також вбачається з мотивів суду наведених у мотивувальній частині судового рішення. Проте у мотивувальній частині рішення суду, при встановленні обставин справи судом вказано про те, що «08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів 910000 доларів США в рахунок погашення боргу», але в подальшому судом першої інстанції не вказано чи прийняв суд цей доказ і яке значення він має для вирішення справи.

Враховуючи, що питання виконання угоди не входили в предмет дослідження, що встановлені судом в мотивувальній частині рішення обставини можуть мати преюдиційне значення, на що посилається сторона відповідача в доводах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає до зміни шляхом виключення з мотивувальної частини рішення: «08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів 910000 доларів США в рахунок погашення боргу».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєднався ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2024 року - змінити, виключити з мотивувальної частини рішення таке «08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 склав розписку, за змістом якої отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів 910000 доларів США в рахунок погашення боргу».

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повне судове рішення складено 10 грудня 2025 року.