справа № 619/4588/25
провадження № 2/619/1998/25
08 грудня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження
справу №619/4588/25
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа: Приватний нотаріус Дергачівського районного Нотаріального округу Харківської області Пугачова Ірина Володимирівна ;
вимоги позивача: про розірвання (припинення) договору довічного утримання,
Стислий виклад позиції сторін.
ОСОБА_1 звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати договір довічного утримання від 06 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. зареєстрований в реєстрі за №484 від 06 березня 2020 року, та зареєстрований в реєстрі за №74 розірвати (припинити) повернувши сторони у первісний стан.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 1/3 частка квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло №б/н, виданого 28 січня 1997 року Комісією по приватизації державного житлового фонду санаторія «Березівські Мінеральні води», згідно з розпорядженням (наказом) від 28.01.1997 року, №124, право приватної власності на зазначену частку в праві спільної часткової власності квартири зареєстровано Комунальним підприємством «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації» 14.04.2001 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №129;
06 березня 2020 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 , було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. зареєстрований в реєстрі за №483 від 06 березня 2020 року, яким ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого, ОСОБА_4 , зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утримання довічно.
Згідно п.5 зазначеного договору довічного утримання ціну відчужуваної квартири сторонами визначено в розмірі 435 900, 00(чотириста тридцять п`ять тисяч дев`ятсот грн., 00 коп.) гривень.
Відповідно до Звіту про оцінку майна виданого 27 лютого 2020 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , ринкова вартість вищезазначеної квартири без врахування ПДВ складає 435 900,00(чотириста тридцять п`ять тисяч дев ятсот грн., 00 коп.) гривень. Звіт виготовлено за згодою сторін.
За умовами укладеного між сторонами договору, ОСОБА_4 зобов`язався довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати її продуктами харчування, забезпечувати належним медичним обслуговуванням, забезпечувати, придатним для носіння одягом і взуттям, забезпечувати житлом шляхом збереження права по життєвого проживання у квартирі, що відчужується, грошова оцінка зазначених у цьому Договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян встановлених Законодавством.
Свої обов`язки по договору довічного утримання ОСОБА_4 на протязі тривалого часу не виконував, самоусунувся від надання допомоги так послуг. Останній не надавав мені належного догляду та харчування, не піклувався про надання мені гігієнічних послуг, належного медичного обслуговування не супроводжував мене до лікарів, не придбавав медикаменти, та ін.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 70 років ОСОБА_4 , помер.
ОСОБА_1 не встигла за життя, ОСОБА_4 , поставити питання про розірвання договору довічного утримання саме до набувача ОСОБА_4 .
Так, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від28.04.1978р., при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати таке :
б) невиконання або неналежне виконання угоди ( в тому числі договору довічного утримання) не може бути підставою для визнання її недійсною. У цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків, а не визнання угоди недійсною.
На теперішній час, є спадкоємець на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , його рідний син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 який претендує на її квартиру. З ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не знайома, жодного разу не бачила, про його існування дізналась випадково. Відповідач по справі не виконував і не виконує умови укладеного Договору, не надавав коштів на її утримання, не забезпечує грошовими ресурсами, на придбання одягу, харчів, лікарських засобів тощо.
ІНФОРМАЦІЯ_5 у 34 років помер син позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , Виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис №145 від 15 грудня 2003 року.
ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 34 років помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , Виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 102 від 22 вересня 1998 року.
Тобто позивач залишилась самотньою, за своїм віком ( 83 років) та станом здоров`я вона не може жодного дня залишатись без сторонньої допомоги та піклування, враховуючи те, що вона є людиною похилого віку, страждаю низкою хронічних захворювань, я вкрай потребую сторонньої допомоги в придбанні ліків, в забезпеченні мені комфортних умов проживання, наданні можливість, незважаючи на мій вік та важкий стан здоров`я, відчувати рух життя, бути інформованою щодо всіх його важливих подій.
Розірвання цього договору також передбачено п. 15 та встановлено, що договір може бути розірваний за рішенням суду у випадках : на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якого був укладений договір, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.
Вирішити питання захисту своїх прав будь-яким іншим шляхом, ніж зверненням до суду, ОСОБА_1 позбавлена можливості. Тому вона змушена звернутись до суду з цим позовом.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Судом ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання на 17 вересня 2025 року о 13 год 00 хв.
17 вересня 2025 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год.00 хв.20 жовтня 2025 року.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Позивач у судове засідання прибула, позовні вимоги підтримала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, однак судова повістка не вручена під час доставки та повернута до суду, за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Приватний нотаріус Дергачівського районного Нотаріального округу Харківської області Пугачова Ірина Володимирівна в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового розгляду повідомлялась через систему «електронний суд», витребувані ухвалою суду документи були надані до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, не з`явився у судове засідання, не подав відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 06 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. зареєстрований в реєстрі за №484 від 06 березня 2020 року, яким ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру, що розташована за адресою: сщ АДРЕСА_1 , взамін чого, ОСОБА_4 , зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утримання довічно.
Квартира, яка відчужується за даним Договором має наступні характеристики: загальна площа - 49,3 кв.м., житлова площа - 28,7 кв.м., кількість кімнат: 2 (дві) (п.2 Договору).
Квартира, що відчужується належить відчужувачу таким чином: 1/3 (одна дріб третя) частка в праві спільної часткової власності вищезазначеної квартири належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № б/н, виданого 28 січня 1997 року Комісією по приватизації державного житлового фонду санаторія «Березівські Мінеральні води», згідно з розпорядженням (наказом) від 28.01.1997 року № 124, право приватної власності на зазначену частку в праві спільної часткової власності квартири зареєстровано Комунальним підприємством «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації» 14.04.2001 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 129 (п.3 Договору).
За згодою сторін обов`язок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: Довічно повністю утримувати гр. ОСОБА_1 : забезпечувати її продуктами харчування, забезпечувати її належним медичним обслуговуванням, забезпечувати її придатним для носіння одягом і взуттям, забезпечувати її житлом шляхом збереження права пожиттєвого проживання у квартирі, що відчужується (п.8 Договору).
Право власності на зазначену квартиру виникає у набувача з моменту нотаріального посвідчення цього Договору та з моменту державної реєстрації цього права відповідно чинного законодавства (п.14 Договору).
Цей договір може бути розірваний за рішенням суду у випадках: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якого був укладений договір, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача (п.15 Договору).
Відповідальність сторін встановлюється згідно з чинним законодавством (п.16 Договору).
Цей договір припиняється зі смертю відчужувача. До смерті відчужувача набувач не має права продавати, дарувати, міняти майно, передане за цим договором довічного утримання, укласти щодо нього договір застави, договір іпотеки, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину (п.17 Договору).
У разі смерті набувача обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужуване за цим договором майно. За відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання, майно, що відчужене з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу. У цьому разі договір довічного утримання припиняється. Всі зміни та доповнення до цього Договору, що зроблені за узгодженням сторін повинні бути нотаріально посвідчені (п. 18 Договору) .
Відповідно до актового запису про смерть № 62 від 12.02.2025 року, складеного Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 70 років.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2025 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 є його син, ОСОБА_2 .
Таким чином, набувачем квартири, що розташована за адресою: сщ АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 стає його син ОСОБА_2 .
Проте, позивач в судовому засіданні пояснила, що коли вона телефонувала до ОСОБА_2 він не брав слухавку. Позивач телефонувала його дружині , і він відповідав що допомагати не буде.
Допитані в якості свідків:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , засіб зв`язку НОМЕР_4 , пенсіонерка, є сусідкою позивача, з відповідачем не знайома, пояснила, що з позивачем живе по сусідству, близько 30-ти років. Підтвердила, що до ОСОБА_1 раніше приїжджав ОСОБА_9 , бачила його декілька разів, після нього ніхто не приїздив. Помер ОСОБА_9 в цьому році. Оскільки родини у позивача немає, сини померли, а за станом здоров`я вона потребує допомоги. Позивач сказала, що в неї хворе серце, і попросила відвести до лікаря. Все, що вона просила, я виконувала, купляла продукти та ліки. ОСОБА_10 жодного разу вона не бачила.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , засіб зв`язку НОМЕР_5 , пенсіонер, є сусідом позивача, з відповідачем не знайомий, пояснив що йому відомо , що ОСОБА_9 приїжджав до ОСОБА_12 не часто близько двух років їздив до ней. Про договір довічного утримання, які уклали ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , він дізнався після його смерті. Після смерті ОСОБА_9 , ніхто не приїздив до ОСОБА_12 . З ОСОБА_12 він знайомий з 2000 року. Зараз їй допомагають сусіди. Він також за її проханням купую їй продукти харчування, ліки та відвозить до лікарні. Мені відомо, що вона телефонувала ОСОБА_10 , проте він трубку не брав. ОСОБА_10 я жодного разу не бачив.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодекс у сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно дост. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Відповідно дост. 755 ЦК Українидоговір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.
Згідно зіст. 756 ЦК Україниу разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Відповідно до вимогам статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач не виконуює обов`язки за договором, не надає жодної допомоги в утриманні (догляді), не створює умови для нормальної життєдіяльності та задоволення життєво необхідних потреб позивача, не сплачуює комунальні послуги. Таким чином, відповідач позбавив позивача можливості нормальної життєдіяльності та задоволення життєво-необхідних потреб, на які позивач розраховував, укладаючи договір довічного утримання.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
У відповідності до ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 347/1273/16 зроблено наступний висновок: «Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України, не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору».
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідностатті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч.ч. 1, 2статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.І, 2 ст.321ПК України).
Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium), 1979, §§ 63-64, Суд заявив, що визнаючи, що кожна людина має право мирно володіти своїм майном, стаття 1 по суті гарантує право власності. Таке чітке враження справляють слова «майно» та «користування майном» (французькою мовою:biens,propriete,usage des biens); atravaux preparatoires, своєю чергою, недвозначно це підтверджують: автори постійно говорили про «право власності» або «право володіти майном», коли описували суть ряду проектів, які були попередниками нинішньої статті 1. Дійсно, право розпоряджатися своїм майном становить традиційний і фундаментальний аспект права власності.
Заходи контролю держави за майном у формі обтяження в розумінні наведених положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції не повинні завдавати значної шкоди володільцю майна та мають здійснюватися з розумним співвідношенням і обґрунтованою пропорційністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 705/2556/21.
Відповідно дост.391 ПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав, (правова позиція Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709 цс16).
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).
Крім того, за наслідком задоволення позову необхідно скасувати заборону накладену за договором довічного утримання від 06.03.2020 року за №484 на зазначене в договорі довічного утримання майно квартиру АДРЕСА_3 .
Ця вимога є наслідком розірвання договору довічного утримання.
Отже ті обставини, на які посилався позивач, суд вважає обґрунтованими, оскільки вони знайшли своє підтвердження при розгляді справи, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10-13, 76, 81, 82, 83, 141, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дергачівського районного Нотаріального округу Харківської області Пугачова Ірина Володимирівна про розірвання договору довічного утримання, задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання від 06.03.2020 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був набувачем за договором довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. зареєстрований в реєстрі за № 483 від 06 березня 2020 року.
Зняти заборону накладену за договором довічного утримання від 06.03.2020 року за №484 на зазначене в договорі довічного утримання майно квартиру АДРЕСА_3 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ;
Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2025 року.
Суддя Н. В. Коваленко