ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/6740/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Дяченко Д.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року, яке ухвалене суддею Ткаченком А.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «АМКР»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація «Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який неодноразово уточнював.

В обґрунтування позову, з урахуванням редакції вимог від 03 лютого 2021 року, зазначив, що з 1991 року він працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де з липня 1991 року по листопад 1991 року працював слюсарем в сортопрокатному цеху № 2, з 1991 року до 1994 року перебував на службі в ЗСУ, та з 1994 до 2007 працював в сортопрокатному цеху № 2 вальцювальником стану гарячого прокату.

06 березня 2007 року позивачеві було встановлено професійне захворювання та, відповідно до пункту 15 акту № 8 від 29.03.2007, він був раціонально працевлаштований на підприємстві в Управління житлово-комунального господарства сторожем на дільницю очисних споруд с. Авангард від турбази «Мар`янівка», так як він являється особою з інвалідністю працездатного віку.

5.08.2016 адміністрація відповідача звернулась до профспілки підприємства щодо погодження подання про звільнення позивача з підприємства у зв`язку із скороченням штату робітників на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, однак, 12.09.2016 головою профспілки було надано протокол № 27 від 09.09.2016, з обґрунтуванням відмови у розірванні трудового договору із сторожем (очисних споруд) турбази «Мар`янівка» ОСОБА_1 .

Наказом підприємства № 361 від 30.03.2016 по ПАТ «АМКР» «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства» з 01.07.2016 була виключена штатна одиниця посади «сторож» у зв`язку з виключенням функцій непрофільних для гірничо-металургійного підприємства забезпечення, обслуговування, будівель, споруд, обладнання управління підприємства і прилеглих йому територій, а також організації праці оздоровчих об?єктів.

Позивач не погоджується з твердженням роботодавця щодо пропозиції йому вільних вакансій «підсобний робітник» на підставі висновків МСЕК № 6 та його індивідуальної програми реабілітації № 235 від 19.04.2016, оскільки у висновках МСЕК не вказано, що він може працювати за професією «підсобний робітник», оскільки за його інструкцією передбачені разові підйоми вантажів до 30 кг.

07.04.2020 в робочу зміну позивача за робочим місцем приходили представники підприємства з пропозицією ознайомлення з наказом № 361 та підписом про ознайомлення однак не пропонували жодної вакансії на підприємстві, не кажучи вже за весь перелік вільних вакансій, в порушення п. 2.4 наказу, тому він відмовився від підпису. Усно йому пропонували переведення на посаду сторожа в ПП «Стіл Сервіс», однак воно не являється самим підприємством ПАТ «АМКР», а є окремо створеним приватним підприємством.

На день його звільнення - 24.10.2016, адміністрація роботодавця так і не ознайомила його зі всім переліком вільних вакансій, продовжуючи порушувати п. 2.4 наказу № 361 зі свого обов`язку.

13.04.2016 охорона підприємства не надала представнику позивача пропуск на територію підприємства до адміністративної будівлі для вирішення питання про перевід на іншу (легшу) роботу, позбавивши його права на захист.

27.04.2016 представники підприємства прибули на робочу місце позивача, зазначивши, що вони є комісією по вивільненню працівників, однак, на його вимогу, не надали підтверджуючих документів, чим порушили пропускний режим підприємства, та запропонували йому ознайомитися з попередженням № 3 про майбутнє звільнення з пропонуванням другої роботи від 27.04.2016 і списком вакантних місць на підприємстві № 05-991 від 27.04.2016, згідно яких запропонували у зв`язку з відсутністю вакансій по його професії, для вирішення питання про його подальше працевлаштування, посади «підсобного робітника», мотивуючи це тим, що ці роботи він може виконувати при умовах перенавчання і за висновками МСЕК. Посади були запропоновані в 50-ти структурних підрозділах підприємства. У попередженні № 3 позивач здійснив запис, що на підставі ст. 34 Конституції України відмовляється робити підпис, оскільки йому не дали можливості ознайомитися з документами та отримати копії. Про ознайомлення з документами та отримання їх копій він наголошував постійно при зустрічах з адміністрацією роботодавця, однак відносно нього здійснювали психологічний тиск, щоб він здійснив правочин, який їм був потрібен.

У період з 03.06.2016 по 14.07.2016 позивач здійснював листування з роботодавцем щодо отримання переліку вільних вакансій, де, після 14.07.2016, він отримав копію переліку вакансій «підсобний робітник».

05.08.2016, згідно списку вільних вакансій на сайті підприємства, позивач висловив згоду на переведення на вакантне місце «оператор пульту управління» у гірському департаменті ПАТ «АМКР» з проханням ознайомити з картою умов праці, хронометражем робочого часу, посадовою інструкцією за даною вакансією, на що отримав відповідь про погодження 04.08.2016 іншого працівника на переведення на цю посаду, що позивач вважає порушенням, оскільки до 04.08.2016 роботодавцем не було запропоновано йому цю посаду, вона була відсутня у списку вільних вакансій надісланих йому і вказане порушення унеможливило його перевод на іншу легшу роботу.

У звітах підприємства направлених до Криворізького міськрайонного центру зайнятості м. Кривий Ріг посада «оператор пульту управління гірничого департаменту» за період 11.01.2016-01.08.2016 взагалі була відсутня, тому вважає, що вільні вакансії на підприємстві зберігають для працевлаштування за особистою протекцією.

Вважає, що адміністрація ПАТ «АМКР» повинна була створити йому умови на робочому місці саме за висновками МСЕК за будь якою вільною вакансією, де не має шкідливих факторів, однак йому лише запропонували посаду «підсобного робітника», що свідчить про відсутність бажання ПАТ «АМКР» підібрати йому роботу з 26 звітів, що також підтверджується поясненнями голови профкому від 12.09.2016, яка згоди на його звільнення не надала. При цьому адміністрація ПАТ «АМКР» безпідставно зробила висновок, що він може робити тільки за вакансією підсобний виробник, в роботі якої передбачені підйоми вантажів до 30 кг, тобто вирішила зробити медичні висновки щодо умов праці особи з інвалідністю без погодження з фахівцями МСЕК № 6 м. Кривий Ріг.

Зазначає, що пасивні або активні дії адміністрації відповідача були спрямовані на звільнення його з підприємства та які змусили його пережити почуття приниження, сорому, розпачу, неповноцінності, психологічного дискомфорту, у зв`язку з позбавленням його прав, упередженого і зверхнього ставлення до нього, чим принизили його честь та гідність, втратою роботи, порушенням звичайних життєвих зв`язків, втратою часу його життя на протистояння незаконним діям адміністрації, чим погіршили психологічний, емоційний та фізичний стан його здоров`я і життя, що проявилось в порушенні сну, загостренні його захворювань, завдавши фізичних, душевних, психічних, моральних страждань.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: визнати незаконним його звільнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за наказом № 1173/л від 24.10.2016, поновити його на роботі з 24 жовтня 2016 року в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв`язку з незаконним звільненням або зобов`язати це зробити відповідача та стягнути з ПАТ «АМКР» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2016 року до дня поновлення його на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з урахуванням підвищення окладу сторожа на підприємстві за цей період, за здійсненим розрахунком на підставі Закону України «Про оплату праці» та постанови КМУ № 100 від 08.02.1995.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року в задоволенні позовних відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати повністю рішення суду та винести окрему ухвалу, щодо порушень суддею Ткаченком А.В. норм процесуального права та норм матеріального права, нездійснення своїх повноважень і невиконання своїх обов`язків, порушення прав і свобод та інтересів сторони позивача і відповідача, в судовому провадженні по справі 214/6740/16-ц.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було надано належної оцінки всім обставинам справи. Зокрема, суд не врахував, що позивач відмовився підписувати наказ №361, бо посадовими або службовими особами департаменту персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» м.Кривий Ріг не було надано до даного наказу списку вільних вакансій на підприємстві, на дату видання наказу №361. В тексті пункту 2.4 наказу №361 зазначено (дослівно): « Про наступне вивільнення, пов`язана з виключенням штатних одиниць, попередити працівників, які займають посади (професії), вказані в додатку 1 до цього наказу, персонально з одночасною пропозицією іншої роботи з числа вакансій, наявних на підприємстві». Разом з тим, єдину вакансію, яку позивачеві пропонували усно, це «сторож», в іншому Приватному підприємстві «Стіл Сервіс».

При цьому, у попередженні №3 взагалі були відсутні додатки, що вказує на те, що адміністрація ПАТ «АМКР» не бажала ознайомлювати позивача зі списком всіх вільних вакансій на підприємстві відповідача. Самі представники комісії не мали перепусток, а комісія без підтверджуючих документів неповноважна, особи в порушення пропускному режиму на підприємстві, в порушення внутрішнього розпорядку і пропускному режиму, незаконно знаходилися на ділянці очисних споруд турбази «Мар`янівка», тоді як представнику позивача - ОСОБА_2 , було відмовлено у допуску на територію підприємства.

15.04.2016 було засідання комісії за Актом №1 на ПАТ «АМКР», у якому у пункті 2.6. вказаний внутрішній документ підприємства, а саме: «Порядок подбору персонала, заключение договоров, переводов персонала внутри предприятия», однак в суд даний документ відповідач не надавав.

Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача із вимогою надати список вакантних посад та повідомляв про порушення його трудових прав при виданні розпорядження №132 від 09.08.2016 «О простое и об определении места дислакации ОСОБА_3 », яке є дискримінаційним щодо нього, адже цим розпорядженням істотно змінюються умови праці позивача, змінюється оплата його праці, не визначено його робоче місце, не здійснення пристосування його робочого місця, змінюються санітарні умови на його робочому місці, за відсутності душа.

Також, позивач вважає незаконною відмову у його переведенні на посаду «оператор пульта управління», на яку він дав згоду, бо вже погоджено 04.08.2016 переведення іншого працівника.

Також, роботодавцем було порушено право на інформацію та право на отримання інформації ОСОБА_1 , в порушення норм статей 8,3, 24, 64 Конституції України, статей 200, 302 ЦК України. Позивач наполягає на тому, що він не відмовлявся від розгляду запропонованих вакансій 27.04.2016 для переведення, але за умови його детального ознайомлення з документами підприємства, які визначають умови праці (копії карт умов праці, службові інструкції, характеристики виконуваних робіт, хронометражу робочого часу і інше), у зв`язку з чим профспілка відмовила роботодавцю у наданні згоди на звільнення позивача. При цьому, копії робочих інструкцій за професіями «підсобний робітник» та «оператор пульту управління» позивач отримав уже під час розгляду даної справи судом першої інстанції.

З огляду на те що ОСОБА_1 є інвалідом, адміністрація підприємства не працевлаштувала ОСОБА_1 при його вивільненні, чим порушила вимоги Закону України «Про охорону праці».

Зазначає, що позивачем було додано до матеріалів справи 26 Звітів на інформацію про попит на робочу сили (вакансії) ПАТ «АМКР» за формою №3-ПН, за період з 11.01.2016 по 01.08.2016, які отримані від директора Криворізького міськрайонного центру занятості м.Кривий Ріг та в яких є велика кількість вільних вакансії, за іншими професіями, і позивачеві не зрозуміло чому підприємство може вважати, що на робочому місті «підсобного робітника» можна створити умови для інваліда, а на інших ні, що дані місця оглядала комісія за участю представників МСЕК, ФСС (ФСС НВ) м.Кривий Ріг, Профкомів профспілок діючих на підприємстві, в складі яких є члени з інвалідністю.

На дату звільнення позивача за наказом №1173, відповідач так і не надав йому та профспілці жодного документу, що підтверджує створення та існування спеціальних робочих місць, для осіб з обмеженою працездатністю (інвалідів), і на цих робочих місцях створені умови праці, за рекомендаціями та висновками, викладеними в довідках МСЕК №6 і ІПР №235.

Адміністрація ПАТ «АМКР» за період з 30.03.2016 до 24.10.2016 не звернулась до МСЕК №6 м. Кривий Ріг, для вирішення питання чи можливе перепрацевлаштування ОСОБА_1 на вільну вакансію «підсобний робітник (інвалід)», в різні структурні підрозділи підприємства, де умовами праці, за даною вакансією згідно карт умов праці «підсобний робітник (інвалід)», в процесі роботи передбачені неоднаразові підйоми до 30 кілограм.

Наполягає на тому, що роботодавцем порушенно ст.172 КзПП України, якою передбачено, що у випадках, передбачених законодавством, на власника або уповноважений ним орган покладається обов`язок організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці, а також не дотримано вимог Закону України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні» щодо працевлаштування позивача, як особи з інвалідністю.

Також, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, суд не розглянув, у порядку встановленому ЦПК України, заяви позивача про витребування доказів та про зупинення провадження у справі.

Суддя Ткаченко А.В. незаконно допустив до розгляду справи неналежного представника відповідача, без належного підтвердження його повноважень на самопредставництво відповідача, шо є порушенням норм процесуальних права, а також неправильного застосування матеріального права. На переконання позивача, головуючий суддя по справі, за відсутності відомостей, тобто інформації, про установчий документ та відокремлені підрозділи ПАТ «АМКР» в ЄДР, зобов`язаний був здійснити свої повноваження і обов`язки, відповідно до норм статті 2, статті 258, 259, частини 1 статті 262 ЦПК України, винести окрему ухвалу щодо виявленого порушення законодавства України, в діяльності даної юридичної особи про зобов`язання відповідача усунути порушення норм частини 1 статті 8, статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та внести відсутні відомості, а саме: установчий документ та про відокремлені підрозділи ПАТ «АМКР» до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, для виконання завдань і засад цивільного законодавства, а також, для встановлення і набуття цивільних прав та обов`язків юридичною особою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» () та її керівник Кахлон Парамжіт Сінгх та особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, подавати документи для державної реєстрації Товстоган Олександра Володимировича.

Позивач наполягає на тому, що витяг з ЄДР та довіреності представників (не засвідчені нотаріально), які надані директором ПАТ «АМКР» не засвідчують наявність у них трудових відносин із даною юридичною особою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та входження до кола саме їх трудових обовязків здійснення самопредставництва даної юридичної особи, а тому суд безпідставно допустив до участі у справі всіх представників відповідача.

Також судом допущено порушення норм ЦПК України при визначенні порядку розгляду справи. Так, з моменту відкриття провадження 24 листопаду 2016 року по справі 214/6740/16-ц, розгляд справи здійснювався відповідно до загальних правил у позовному провадженні. Суд вказує, що згідно з матеріалами справи розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 274 ЦПК України. Перше засідання відбулося 01 березня 2019 року, у якому оголошено засідання відкритим, оголошено склад суду, встановлено учасників справи, але ухвали судді Ткаченко А.В. щодо продовження розгляду справи у спрощеному провадження, згідно норм ч.1 статті 277 ЦПК України, в матеріалах справи немає, також дана ухвала відсутня в ЄДРСР. Згідно положень ЦПК України є суттєва різниця між загальним та спрощеним провадженням, в строках розгляду, етапах розгляду справи, в процесуальних діях, правах учасників даних проваджень, а тому такі дії суду призвели до суттєвого порушення прав учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - адвоката Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 05 липня 1991 року ОСОБА_1 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на різних посадах (т. 1 а.с. 28-29).

Згідно акту №8 розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 29 березня 2007 року комісією ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 підлягав раціональному працевлаштуванню у зв`язку з отриманим професійним хронічним захворюванням в умовах і характеру праці в шкідливих умовах та йому протипоказані фізичні навантаження і умови несприятливого мікроклімату (том 1 а.с. 12-13).

01 червня 2007 року ОСОБА_1 переведений сторожем до Управління житлово-комунального господарства підприємства, 01 листопада 1011 року переведений в комунально-господарську діяльність та благоустрій Департаменту по персоналу на посаду сторожа (очисні споруди). 01.07.2015 вказана посада перепідпорядкована в Департамент по персоналу дільниці соціальних питань турбази «Хвиля», «Мар`янівка». 05.11.2015 на базі дільниці «соціальні питання» Департаментом по персоналу створена дільниця «Управління соціальним питанням» цього структурного підрозділу (т. 1 а.с. 25-20).

Згідно довідки МСЕК № 034566 від 19.04.2016, ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 травня 2016 року безстроково, із ступенем втрати професійної працездатності 60%, та зазначено потребу у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортним лікуванням, фіксуючим корсетом на поперековий відділ (т. 1 а.с. 14-15).

Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 235 від 19.04.2016, ОСОБА_1 протипоказані важка праця, довга ходьба, примусова поза, переохолодження.

30 березня 2016 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» винесено наказ № 361, яким у зв`язку з виключенням функцій, непрофільних для гірничо-металургійного підприємства, а саме забезпечення виробничо-господарської діяльності Палацу культури, виконання ремонту, обслуговування, утримання та експлуатація будівель, споруд, обладнання управління підприємства та прилеглих територій, а також для організації роботи оздоровчих об?єктів внесено зміни в організаційну структуру та штатний розклад, серед якого виключено штатні одиниці згідно додатку № 1 до цього договору, наказано запропонувати працівникам, посади яких підлягають виключенню зі штатного розпису, переведення в ПП «Стіл Сервіс» та у випадку відмови наказано забезпечити переведення цих працівників на інші вакантні місця, наявні на підприємстві, або звільнити згідно вимог КЗпП України, виплатити відповідні грошові компенсації, тощо (т. 1 а.с. 6-9).

Серед переліку посад, згідно додатку № 1, посада сторожа (очисні споруди) турбази «Мар`янівка», яку займав позивач ОСОБА_1 .

Від підпису про ознайомлення з даним наказом, ОСОБА_1 відмовився, про що комісією ПАТ «АМКР» було складено відповідний акт № 1 від 07.04.2016 (т. 2 а.с. 32).

27 квітня 2016 року ОСОБА_1 роботодавцем винесено попередження № 3 про подальше звільнення з пропозицією іншої роботи, зазначено про необхідність надання документального підтвердження його медичних обмежень до праці, надано для ознайомлення та вибору список вакансій станом на 27.04.2016 (т. 1 а.с. 23).

Від підпису про ознайомлення із вказаним попередженням ОСОБА_1 відмовився, оскільки йому не було надано для ознайомлення копії акту, списку вакансій, інструкцій та карт умов праці, чим порушено його право, встановлене Конституцією України.

Указане попередження зачитано ОСОБА_1 вслух, чим ознайомлено із його змістом, оригінал попередження ОСОБА_1 вручено, однак, від отримання позивач відмовився, про що комісією зазначено в попередженні і підтверджено підписами.

Згідно акту № 3 про надання роботи від 27.04.2016, ОСОБА_1 від видачі направлення за посадою підсобний робітник (інвалід) для відвідування структурного підрозділу та ознайомлення з умовами праці відмовився, не надав згоди на ознайомлення з умовами праці по вибраним професіям в структурних підрозділах. ОСОБА_1 в день засідання були надані для ознайомлення копії робочих інструкцій про професії підсобний робочий (інвалід) по структурним підрозділам вказаних в списках вакансій та карти умов праці, ОСОБА_1 відмовився з ознайомленням даних документів. Головою профспілки ОСОБА_4 зроблено письмове зауваження, що при розгляді питання не було можливості детального ознайомлення з даними документами: робочою інструкцією та картою умов праці, питання до кінця не розглянуто (т. 2 а.с. 46-47).

28 квітня 2016 року про майбутнє вивільнення сторожа (очисні споруди) у кількості однієї особи, із зазначенням розміру заробітної плати, попереджено Криворізький міський центр зайнятості (т. 2 а.с. 49).

На звернення позивача ОСОБА_1 щодо пропозиції інших вакантних місць роботодавцем, ПАТ «АМКР» 04.07.2016 повідомлено про наявність вакантних місць на підприємстві за професією «слюсар-ремонтник» в коксохімічному виробництві (цех уловлювання, цех сіркоочищення, вуглепідготовчий цех, коксовий цех № 1, технологічний цех, спеціалізований ремонтний цех). За результатами атестації робочих місць за умовами праці, умови праці на робочих місцях «слюсаря-ремонтника» у вищевказаних структурних підрозділах підприємства мають шкідливі та небезпечні фактори (Список № 1 та Список №2), у зв`язку з чим такі вакансії не можуть бути йому запропоновані для працевлаштування. Зазначено, що ОСОБА_1 було запропоновано вакансії спеціально створених на підприємстві робочих місць для осіб з інвалідністю «підсобний робочий (інвалід)» у 48 структурних підрозділах підприємства, однак, на переведення на жодне з них від нього не отримано згоди (письмової заяви на переведення). Тому, вчергове запропоновано розглянути вказану вакансію (т. 1 а.с.27).

Аналогічна відповідь надана відповідачем 26.07.2016 та запропоновано звернутись до Управління підприємства для ознайомлення із робочою інструкцією за професією «підсобний робочий (інвалід)» та «Картою умов праці», від ознайомлення з якими ОСОБА_1 відмовився 27.04.2016 (т. 1 а.с. 35).

Розпорядженням Департаменту по персоналу ПАТ «АМКР» від 09.08.2016 № 132 оголошено простій в роботі ОСОБА_1 з 10.08.2016 (т. 1 а.с. 37).

16 серпня 2016 року на заяву ОСОБА_1 від 05.08.2016 про згоду на переведення на вакантне робоче місце «оператор пульту управління гірничого департаменту», адміністрацією ПАТ «АМКР» повідомлено про неможливість такого переведення, оскільки 04.08.2018 вже погоджене переведення на цю вакансію іншого працівника. Наголошено на повторному розгляді можливості переведення ОСОБА_1 на посаду «підсобний робочий (інвалід)» (т. 1 а.с. 43).

25 серпня 2016 року голові профспілкової організації Всеукраїнського профкому працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» направлено на розгляд подання роботодавця щодо надання згоди на звільнення з підприємства ОСОБА_1 за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 41-42).

Протоколом № 27 засідання профкому первинної профспілкової організації Всеукраїнського профкому працівників науки, виробництва і фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09 вересня 2016 року. у складі трьох членів профкому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було постановлено відмовити адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на розірвання трудового договору зі сторожем (очисних споруд) ОСОБА_1 на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, оскільки адміністрацією не було надано всі вакантні роботи, які ОСОБА_1 може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи і рекомендацій МСЕК по індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 235 від 19.04.2016, не було надано ОСОБА_1 для ознайомлення документу про умови праці запропонованих вакансій підсобного робітника (інваліда) для остаточного рішення питання про переведення на одну із запропонованих вакансій, які він погоджувався розглянути при умові надання йому для детального ознайомлення документів про умови праці на запропонованих вакансіях, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, підприємство не працевлаштувало його при вивільненні, чим порушило статті 5 та 12 Закону України «Про охорону праці», тощо (том 1 а.с. 51).

Наказом № 1173/л від 24 жовтня 2016 року ПАТ «АМКР» звільнено з підприємства ОСОБА_1 , сторожа (очисних споруд) (турбаза «Мар`янівка») (турбази «Хвиля», «Мар`янівка») (комунально-господарська діяльність) Управління по соціальним питанням Департаменту по персоналу, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 56-57).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з посади сторожа (очисних споруд) (турбаза «Мар`янівка») (турбази «Хвиля», «Мар`янівка») (комунально-господарська діяльність) Управління по соціальним питанням Департаменту по персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу від 30 березня 2016 року № 361, відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Слід зазначити, що Кодекс законів про працю визначає загальні підстави припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, які можуть застосовуватися до усіх працівників (ст. 40 КЗпП України), а також додаткові підстави, які стосуються окремих категорій працівників (ст. 41 КЗпП України). За п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець має право звільнити працівника у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 451/706/18).

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2016 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» винесено наказ № 361, яким у зв`язку з виключенням функцій, непрофільних для гірничо-металургійного підприємства, а саме забезпечення виробничо-господарської діяльності Палацу культури, виконання ремонту, обслуговування, утримання та експлуатація будівель, споруд, обладнання управління підприємства та прилеглих територій, а також для організації роботи оздоровчих об?єктів внесено зміни в організаційну структуру та штатний розклад, серед якого виключено штатні одиниці згідно додатку № 1 до цього договору, наказано запропонувати працівникам, посади яких підлягають виключенню зі штатного розпису, переведення в ПП «Стіл Сервіс» та у випадку відмови наказано забезпечити переведення цих працівників на інші вакантні місця, наявні на підприємстві, або звільнити згідно вимог КЗпП України, виплатити відповідні грошові компенсації, тощо (т. 1 а.с. 6-9).

Серед переліку посад, згідно додатку № 1 посада сторожа (очисні споруди) турбази «Мар`янівка», яку займав позивач ОСОБА_1 .

Від підпису про ознайомлення з даним наказом, ОСОБА_1 відмовився, про що комісією ПАТ «АМКР» було складено відповідний акт № 1 від 07.04.2016 (т. 2 а.с. 32), наказ про звільнення був виданий 24 жовтня 2016 року, тобто відповідач не допустив порушення, передбаченого законодавством 2-х місячного строку попередження.

ОСОБА_1 був своєчасно попереджений про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України в першу чергу пропонується робота: відповідної спеціальності, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці).

Відповідно до висновку про застосування частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, висловленого Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 577/3997/15-ц (провадження № 6-1723цс17), роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 вакансії, що були на підприємстві на момент його вивільнення та відповідали його кваліфікації.

Доводи апеляційної скарги про те, що, при вивільненні ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, йому було запропоновано не всі наявні вакантні посади, які він може обіймати, спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно статті 18 Закону України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно довідки МСЕК № 034566 від 19.04.2016, ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 травня 2016 року безстроково.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 було запропоновано вакансії спеціально створених на підприємстві робочих місць для осіб з інвалідністю «підсобний робочий (інвалід)» у 48 структурних підрозділах підприємства.

У картах умов праці підсобного робітника (інваліда) у графі «Атестація робочого місця» зазначено: на робочому місці відсутні підвищення показників шкідливих умов праці; у графі «Гігієнічна оцінка умов праці» зазначено: робоче місце відповідає вимогам гігієнічної класифікації (т. 3 а.с. 68-71), однак, позивач не надав свою згоду на переведення на посаду «підсобний робочий (інвалід)».

Натомість, 05.08.2016 ОСОБА_1 надав згоду на переведення на вакантне робоче місце «оператор пульту управління гірничого департаменту».

У розділі 2 робочої інструкції оператора пульту управління 5 розряду технологічної служби гірничого департаменту (т. 3 а.с. 46-52) визначені обов`язки оператора, згідно яких вказана посада передбачає постійний контроль за виробничим процесом та працівниками, прийом та відвантаження гірничої маси, простою транспорту, координація роботи працівників, контроль проведення всіх видів ремонтних робіт, прибирання технологічного пилу на устаткуванні, робочому місці, прилеглої території, облік персоналу та його допуск до підземного виробітку, подання та приймання умовних сигналів, тощо, тобто безперервну та напружену роботу у виробничих умовах підприємства.

Згідно карти умов праці вказаної посади (т. 3 а.с. 53-54), у графі «Гігієнічна оцінка умов праці» зазначено: умови та характер виробничого середовища, важкість та напруженість праці, відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості. У графі «Атестація робочого місця» зазначено: робоче місце має 1 фактор 2 ступеня та 1 фактор 1 ступеня шкідливості, що відповідає пенсіонуванню на загальних умовах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за станом здоров`я вказана посада не могла бути запропонована позивачу, оскільки за рівнем шкідливості та характером виконання робіт не підпадала під категорію вакантних посад, які могли бути запропоновані ОСОБА_1 згідно наданих ним письмових доказів щодо стану його здоров`я.

Позивачем не доведено можливість виконання робіт за посадою «оператор пульту управління гірничого департаменту», шляхом надання відповідних медичних документів, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Щодо інших наявних на підприємстві посад, то, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно повідомлення Криворізького міськрайонного центру зайнятості від 10.06.2019 (т. 2 а.с. 102-108), у період з 27.04.2016 до 24.10.2016 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за направленнями Криворізького міськрайонного центру зайнятості було працевлаштовано 34 особи за професіями: машиніст коксових машин, газівник коксових печей, дверевий, машиніст крану металургійного виробництва, люковий, тунельник, бригадир на дільницях основного виробництва, барильєтник, вогнетривник, слюсар-ремонтник, підсобний робітник, шлакувальник, сортувальник коксу, електрозварювальник, складач поїздів, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, інженер, газорятівник, дробильник.

Разом з тим, суду не надано доказів, що позивач ОСОБА_1 за станом свого здоров`я міг обіймати одну із наведених посад.

Також, відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на виконання ухвали суду від 16.12.2024 за клопотанням сторони позивача, надано довідку щодо переліку посад, на які було працевлаштовано осіб у період з 07.04.2016 до 24.10.2016 (т. 5 а.с. 201-203), серед переліку яких позивачем не зазначено посади, що не були запропоновані йому для переведення і на які він міг претендувати ураховуючи, в тому числі, стан його здоров`я.

Отже, відповідач вжив всіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України при його звільненні.

Статтею 43 КЗпП України передбачені випадки, у яких розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу проводиться за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, зокрема це розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу.

На виконання вимог 43 КЗпП України, 25 серпня 2016 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» направлено голові профспілкової організації Всеукраїнського профкому працівників науки, виробництва та фінансів на розгляд подання роботодавця щодо надання згоди на звільнення з підприємства ОСОБА_1 за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 41-42).

Протоколом № 27 засідання профкому первинної профспілкової організації Всеукраїнського профкому працівників науки, виробництва і фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09 вересня 2016 року. у складі трьох членів профкому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було постановлено відмовити адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на розірвання трудового договору зі сторожем (очисних споруд) ОСОБА_1 на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, оскільки адміністрацією не було надано всі вакантні роботи, які ОСОБА_1 може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи і рекомендацій МСЕК по індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 235 від 19.04.2016, не було надано ОСОБА_1 для ознайомлення документу про умови праці запропонованих вакансій підсобного робітника (інваліда) для остаточного рішення питання про переведення на одну із запропонованих вакансій, які він погоджувався розглянути, при умові надання йому для детального ознайомлення документів про умови праці на запропонованих вакансіях, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, підприємство не працевлаштувало його при вивільненні, чим порушило статті 5 та 12 Закону України «Про охорону праці», тощо (т. 1 а.с. 51).

Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вищезазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Лише у разі відсутності у рішенні обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших, передбачених законодавством вимог для звільнення.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо добре аргументованим, підтвердженим переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на фактичні обставини й правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, на неврахування власником певних обставин й гарантій, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Оцінку щодо обґрунтованості рішення профспілкового органу надає суд.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Як встановлено судом, профком первинної профспілкової організації Всеукраїнського профкому працівників науки, виробництва і фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відмовив адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на розірвання трудового договору зі сторожем (очисних споруд) ОСОБА_1 на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, оскільки адміністрацією не було надано всі вакантні роботи, які ОСОБА_1 може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи і рекомендацій МСЕК по індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 235 від 19.04.2016, не було надано ОСОБА_1 для ознайомлення документу про умови праці запропонованих вакансій підсобного робітника (інваліда) для остаточного рішення питання про переведення на одну із запропонованих вакансій, які він погоджувався розглянути, при умові надання йому для детального ознайомлення документів про умови праці на запропонованих вакансіях, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, підприємство не працевлаштувало його при вивільненні, чим порушило статті 5 та 12 Закону України «Про охорону праці», тощо (т. 1 а.с. 51), що спростовується матеріалами, здобутими в ході розгляду даної справи, та вищевикладеними висновками суду по суті позовних вимог.

При цьому, наведеним обставинам судом апеляційної інстанції надано оцінку вище, зокрема, встановлено, що позивач протягом всього періоду до звільнення не виявив належного бажання продовжувати трудові відносини та бути переведеним на наявні на підприємстві посади, з врахуванням його стану здоров`я, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу за відсутності його згоди на це, а тому не можна погодитись із доводами щодо порушення роботодавцем вимог статті 5 та 12 Закону України «Про охорону праці».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави для залишення позивача на роботі відсутні, а при його звільненні відповідачем дотримані вимоги закону й трудові права позивача не порушені, у зв`язку з чим підстав для поновлення позивача на роботі немає.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачена можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у разі винесення рішення про поновлення працівника на роботі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, без постановлення відповідної ухвали суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги про участь у справі неповноважних представників відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», колегія суддів зазначає, що повноваження представників посвідчено відповідними довіреностіями, що узгоджується із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо клопотання позивача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо порушень суддею Ткаченком А.В. норм процесуального права та норм матеріального права, нездійснення своїх повноважень і невиконанн я своїх обов`язків, порушення прав і свобод та інтересів сторони позивача і відповідача, в судовому проваджені по справі 214/6740/16-ц, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина першастатті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».

Відповідно до частини десятої статті 262 ЦПК України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «посилання в касаційній скарзі на непостановлення окремої ухвали не свідчить про несправедливу процедуру. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що клопотання про постановлення окремої ухвали є необґрунтованим.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених статтею 262 ЦПК України, для вчинення відповідної процесуальної дії.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: