Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3678/25
Номер провадження 2/299/1291/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виноградівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в порядку ч.1 ст.1216 ЦК України звернувся у суд із позовом до відповідача про визнання право власності за нею в цілому в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,96 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради, земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради, земельну ділянку площею 1,96 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради, земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки- ОСОБА_3 , яка заповіту не залишила, місцем відкриття спадщини є с.Сасово, Берегівського району, Закарпатської області. Позивач вказує, що за прийняттям та оформленням спадщини за померлою ніхто на звертався, у той же час набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва на право на спадщину за законом в нотаріальній конторі вона не може через відсутність правовстановлюючий документів, а відтак державний нотаріус Виноградівської нотаріальної контори у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом відмовив, що позбавляє позивача можливості оформити прийняття спадщини, а відтак вона змушена звернутися у суд про визнання права на спадщину за законом земельні ділянки у судовому порядку.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте в подали до суду заяву від 03.12.2025р., в якій просили справу розглянути без них, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просили такі задоволити;

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву поштовим зв`язком від 08.11.2025р. про визнання позову та проханням розглянути справу у його відсутності;

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виноградівська державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явилася, проте подала до суду клопотання від 22.09.2025р., в якій нотаріус К.В.Боричок повідомила суд, що за даними зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Виноградівській державній нотаріальній конторі станом на 16.09.2025р. не відкривалась, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути без сторін на підставі наданих ними доказів.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43,44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов обґрунтованим, який підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки- ОСОБА_3 , яка заповіту не залишила, місцем відкриття спадщини є с.Сасово, Берегівського району, Закарпатської області. Заповіту покійна не залишила, за прийняттям та оформленням спадщини за померлою ніхто на звертався, у той же час набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва на право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючий документів, а відтак державний нотаріус Виноградівської нотаріальної контори у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом відмовив, що позбавляє позивача можливості оформити прийняття спадщини, а відтак вона змушена звернутися у суд про визнання права на спадщину за законом земельні ділянки у судовому порядку, а тому просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, проте таке твердження позивача ставиться під обґрунтований сумнів оскільки, до матеріалів справи не додано підтверджуючих документів про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , а саме витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі, як не подано і доказів звернення до державного нотаріуса.

Так, частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст.ст.16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як роз`яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що під час звернення до нотаріальної контори, нотаріус роз`яснила, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

У той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України).

Таким чином, не дивлячись на той факт, що позивачка фактично прийняла спадщину, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, вона не в змозі оформити своє право на спадщину.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленного позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виноградівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на:

- земельну ділянку площею 1,96 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради, яка належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №035763 виданого на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації №572 від 06.11.2002 року;

- земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради, яка належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №035763 виданого на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації №572 від 06.11.2002 року;

-земельну ділянку площею 1,96 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради,яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №035764 виданого на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації №572 від 06.11.2002 року,

-земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради,яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №035764 виданого на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації №572 від 06.11.2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийНадопта А. А.