КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/5215/25
01.12.2025 року до Київського районного суду міста Одеси від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пікуш Оксани Володимирівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про компенсацію судових витрат понесених відповідачем в розмірі 9300,00 грн., до якої в порядку передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України додані докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
У відповідності до частини 3 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.12.2025 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду без повідомлення сторін по справі за наявними матеріалами у справі в приміщенні суду на 10 грудня 2025 року.
08.12.2025 року від позивачки через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пікуш Оексни Володимирівни щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, з підстав її недоведеності та необґрунтованості, за наслідком чого позивачка просить суд відмовити у її задоволенні.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
За наслідком розгляду вказаної справи, 01.12.2025 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також вирішено питання з відшкодування понесених позивачем судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору.
Під час розгляду вказаної справи представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які будуть понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи.
Також, стороною відповідача зазначено про те, що відповідний розмір витрат не є остаточним та стороною відповідача буде повідомлятись суд про їх зміну.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що докази на підтвердження судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається, відповідна заява щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, з доказами до неї, подана стороною відповідача ОСОБА_1 01.12.2025 року, тобто у визначені ст. 141 ЦПК України строки, за наслідком чого відсутні підстави для залишення вказаної заяви без розгляду.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в свою чергу належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо доведеності вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Приймаючи вищевикладене, суд зазначає.
Як вбачається, відповідачкою заявлено до відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу 9300,00 грн.
З матеріалів справи, судом встановлено, що представництво інтересів відповідачки в даній справі здійснювалось адвокатом Пікуш Оксаною Володимирівною, повноваження якої підтверджуються ордером серії ВН №1569306 виданим адвокатом 02.09.2025 року на підставі договору про надання правничої допомоги №28/08 від 28.08.2025 року.
У відповідності до даного до відзиву на позовну заяву договору про надання правової допомоги №28/08 від 28.08.2025 року, останній укладено між адвокатом Пікуш О.В. та громадянкою ОСОБА_1 , за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу клієнту, що потребує участі компетентного спеціаліста в галузі права.
У відповідності до п.4.2 вказаного договору, гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатках до цього договору.
У відповідності до додатку №1 від 28.08.2025 року укладеного до вказаного договору, між адвокатом Пікуш О.В. та громадянкою ОСОБА_1 , сторони обумовили, що гонорар адвоката за 1 адвокатський запит та за п.1.3 договору (складання відзиву на позовну заяву) в розмірі 3000,00 грн., підтверджуються прибутковим касовим ордером 28/08 від 28.08.2025 року.
Також відповідачкою надано прибутковий касовий ордер №28/08 від 28.08.2025 року, за умовами якого вбачається, що ОСОБА_1 за умовами вказаного договору сплачено 3000,00 грн., які отримані адвокатом Пікуш О.В.
До поданої заяви щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідачки додатково надано прибуткові касові ордери за №14/10 від 14.10.2025 року та №27/11 від 27.11.2025 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 за договором про надання правничої допомоги №28/08 від 28.08.2025 року сплачено адвокату Пікуш О.В. грошові кошти в сумі 3300,00 грн. та 3000,00 грн. відповідно, що в цілому становить 6300,00 грн.
У заяві щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом зазначено що вказані витрати становлять витрати за надану представником правничу допомогу в межах даної справи, а саме 6000,00 грн. за участь в судових засіданнях та 300,00 грн. за складення даної заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Будь-яких інших доказів на підтвердження понесення витрат з професійної правничої допомоги в рамках даної справи відповідачкою до суду не надано.
Разом з тим, надаючи оцінку вказаним доказам на підтвердження понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що поданий до суду договір про надання правової допомоги №28/08 від 28.08.2025 року, як і додаток №1 від 28.08.2025 року укладений до вказаного договору, між адвокатом Пікуш О.В. та громадянкою ОСОБА_1 , не містить відповідного предмету спору, який є предметом укладеного договору.
Також сторонами у додатку до вказаного договору засвідчено надання правничої допомоги з надання послуг зі складання адвокатського запиту та відзиву на позовну заяву, однак без конкретизації предмету спору і справи в межах якої було вчинено саме ці дії.
Одночасно судом приймається, що визначена у додатку №1 від 28.08.2025 року надана адвокатом послуга зі складення адвокатського запиту, не є підтвердженою, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів що представником відповідачки в межах даної справи здійснювались будь-які дії зі складення та скерування адвокатського запиту.
Також суд зазначає, що вказані представником особисто перелік робіт, не підтверджується жодним доказом складеним між представником та відповідачкою, як клієнтом відповідних послуг, на підтвердження засвідчення наданих відповідних послуг та погодження їх вартості, саме в межах розгляду даної справи.
За наслідком чого суд позбавлений можливості здійснити співвідношення що послуги та розмір відповідних послуг, тарифікація яких зазначена у додатку №1, засвідчують надані послуги та їх розмір понесених відповідачкою саме в межах даної справи.
Відповідні висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 28 липня 2023 року по справі №640/583/20.
За наслідком чого суд доходить до висновку про недоведеність понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи, у зв`язку з чим у задоволенні заяви відповідачки про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Ухвалюючи додаткове рішення суду, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 133, 134, 137, 141, 264, 270, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко