КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/42/20

номер провадження: 22-ц/824/12904/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року у складі судді Майбоженко А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення вартості товару, неустойки та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 про стягнення вартості товару, неустойки та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2018 року між сторонами укладено договір поставки товару та виконання робіт № 1303/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов`язався виготовити та поставити у власність позивача (замовник) товар, виконати роботи по його монтажу на об`єкті позивача, а позивач зобов`язався прийняти й оплатити товар та належним чином виконані роботи (пункти 1.1-1.2 договору). Сторони визначили, що товаром є атракціон ПП-04.14 «Смуга перешкод» загальною вартістю 752 760 грн 00 коп., характеристики якого наведені у специфікації до договору.

Позивач вказував, що 22 березня 2018 року він оплатив відповідачу 526 933 грн 00 коп., що на момент оплати становило 70% вартості виготовлення та поставки товару, про що сторони склали акт приймання-передачі коштів за договором.

Строк поставки товару, його вартість були змінені сторонами шляхом укладання додаткової угоди №1 від 25 квітня 2018 року.

Зазначав, що 09 травня 2018 року відповідач доставив товар на об`єкт позивача за адресою: АДРЕСА_1 , та розпочав монтажні роботи.

Згодом сторонами вносились зміни щодо конструкції товару і узгоджено зменшення його вартості до розміру вже сплаченого позивачем авансу у розмірі 526 933 грн 00 коп.

15 липня 2018 року товар зі зміненою конструкцією був поставлений та прийнятий позивачем за актом приймання-передачі виконаних робіт до договору та видатковою накладною від 15 липня 2018 року № 15/1. Товар експлуатувався з 16 липня 2018 року до 30 вересня 2018 року та був переданий для зберігання на склад. Експлуатація товару продовжилась з 10 квітня 2019 року.

Вказував, що після цього неодноразово виникали недоліки у товарі, які усувались відповідачем, а саме: 18 червня 2019 року, 05 липня 2019 року, 19 липня 2019 року.

Так, 19 липня 2019 року товар вкотре спустився. Враховуючи чергову відмову відповідача прибути для обстеження товару, позивач в односторонньому порядку із залученням двох свідків склав акт №3 обстеження та виявлення недоліків товару, у якому зафіксував виявлений розрив товару по шву та розрив матеріалу. Того ж дня, тобто 19 липня 2019 року, позивач у телефонному режимі повідомив відповідача про наявність недоліків товару та направив йому претензію №3 із проханням провести відповідні ремонтні роботи. Відповідач не отримав цю претензію у відділенні поштового зв`язку, у зв`язку з чим вона була повернута позивачу 01 серпня 2019 року.

25 липня 2019 року позивач повторно надіслав відповідачу прохання провести ремонтні роботи товару та виконати гарантійні зобов`язання, але це звернення не було отримане відповідачем та 14 вересня 2019 року повернулося позивачу.

14 листопада 2019 року позивач направив відповідачу повідомлення про відмову від договору з вимогою про повернення грошових коштів, сплачених за товар. Відповідач повідомлення про відмову від договору у відділенні поштового зв`язку не отримав, договірних зобов`язань не виконав, кошти не повернув.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 : 526 933 грн 00 коп. - сплачені за товар; 225 000 грн 00 коп. - неустойка згідно з умовами договору; 50 000 грн 00 коп. - компенсація моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року скасовано. Прийнято нове рішення про часткове задоволення позову та стягнуто з відповідача на користь позивача вартість товару у розмірі 526 933 грн 00 коп. і відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн 00 коп.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 526 933 грн 00 коп. - вартості товару; 5 269 грн 32 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року, представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, а у разі відмови у задоволенні заяви про закриття провадження, постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем заявлено вимогу про повернення сплачених за товар грошових коштів, яка може бути задоволена виключно за умови доведення наявності істотних недоліків у товарі. Судом має бути встановлено, що товар має один із таких недоліків, який закон відносить до істотних: виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення.

Однак судом першої інстанції не надано оцінки щодо наявності у товарі, що був переданий за договором поставки, істотних недоліків, що давало б можливість суду дійти висновків про наявність у позивача як покупця права на заявлення такої вимоги, як повернення сплачених грошових коштів, її обґрунтованості та доведеності перед судом, при тому, що позивачем така обставина доводилася перед судом у позові та під час судового розгляду. Проте суд задовольнив вимогу позивача про повернення грошових коштів за сплачений товар згідно із договором поставки лише з тих мотивів, що товар мав недолік, презумпцію щодо вини у виникненні якого поклав на позивача, натомість не з`ясував чи будь-який недолік дає право позивачу на повернення грошових коштів чи лише істотний недолік для якого характерне: виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення.

Вказує, що істотною обставиною, яка має значення для вирішення судом питання про повернення грошових коштів покупцю у разі виявлення ним недоліків протягом гарантійного терміну, є повернення товару продавцю. Натомість позивач під час судового розгляду повідомив, що надувний атракціон «Смуга перешкод», поставлений за договором № 1303/18 від 13 березня 2018 року, відслужений (проданий) і не перебуває у власності покупця. Таким чином, не може бути взагалі заявлено позивачем вимогу про повернення грошових коштів за товар, який проданий третій особі і не перебуває у власності покупця, який не може його повернути продавцю і вимагати одержання сплачених за нього грошових коштів за договором. Вважає, що це взаємовиключні вимоги, оскільки позивач і продав (передав) товар, отримавши майнову вигоду за це і просить ще повернути сплачені кошти за товар, тобто отримати подвійну вартість, що явно свідчить про недобросовісну поведінку позивача та спрямування його вимог на збагачення, а не на поновлення порушеного свого права. Суд першої інстанції цих обставин не досліджував взагалі.

Зазначає, що 17 липня 2019 року ФОП ОСОБА_1 сформовано рахунок ОСОБА_2 про оплату робіт з ремонту частини атракціону № 2 на суму 42 000 грн 00 коп., однак такий рахунок оплачений позивачем не було. Таким чином з 16 липня 2019 року ФОП ОСОБА_1 не має будь-яких гарантійних зобов`язань перед ОСОБА_2 у зв`язку із втратою чинності гарантійного талону, оскільки мали місце обставини щодо грубого порушення умов зберігання та експлуатації товару. Право позивача на відмову від гарантійних зобов`язань на майбутнє обумовлено приписами абз.2 п.4.3 договору №1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року, відповідно до якого, виявлення гарантодавцем (постачальником) порушення правил зберігання майна є підставою для відмови у визнанні гарантійних зобов`язань на наступний термін. Тому заявлені позивачем недоліки, перелік яких визначено в акті №2 про обстеження та виявлення недоліків товару до договору №1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року, не підпадають під гарантійні зобов`язання відповідача, а тому не можуть свідчити про передання відповідачем товару неналежної якості та їх виникнення з вини ФОП ОСОБА_1 , а тому не є недоліками у розумінні ст.678 ЦК України.

Також вказує, що після закінчення гарантійних зобов`язань відповідача, 19 липня 2019 року ФОП ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт №3 обстеження та виявлення недоліків товару до договору №1303/18 від 13 березня 2018 року, згідно з яким при обстеженні товару виявлено розрив товару по шву та в результаті розрив матеріалу товару. Однак після складання акту №2 від 06 липня 2019 року про виявлені недоліки товару, передання його відповідачу, та повернення 16 липня 2019 року відповідачем товару позивачу без усунення недоліків у зв`язку із порушенням умов зберігання та експлуатації товару, надувний атракціон «Смуга перешкод» не міг фізично бути експлуатованим, а тому і не могли виникнути будь-які нові недоліки цього товару. Або такі дії позивача свідчать про використання ним пошкодженого товару, що прямо заборонено договором поставки та паспортом надувний атракціон «Смуга перешкод», оскільки матеріали справи не містять відомостей про усунення таких недоліків позивачем.

Зазначає, що висновок товарознавчої експертизи №3443/19 від 21 жовтня 2019 року не може бути взятий до уваги судом, оскільки він стосується правових питань, не є компетенцією експерта, огляд об`єкту дослідження проводився без виклику виробника товару ФОП ОСОБА_1 , експертом не досліджувались умови зберігання та обслуговування спірного виробу, його висновки не є категоричними, і ця розбіжність не була усунута під час судового розгляду шляхом надання пояснень експерта чи призначення повторної судової товарознавчої експертизи.

Зазначає, що придбання позивачем атракціону «Смуга перешкод» з метою подальшого внесення його до статутного капіталу ТОВ «Зоопарк «12 місяців» як додаткового вкладу як одноособовим учасником цього товариства, який є кінцевим бенефіціарним власником в обмін на корпоративні права щодо управління товариством та права участі в розподілі прибутку юридичної особи і одержувати дивіденди, охоплюється та включається до сфери господарської діяльності і не пов`язано із особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а тому не має характеру цивільно-правових відносин не залежно від того, чи висловлювали сторони впродовж розгляду вказаної справи свою думку щодо характеру таких правовідносин (цивільних чи господарських). Враховуючи те, що наведені вище обставин прямо свідчать про господарських характер таких правовідносин, про що зазначив Верховний Суд, скасовуючи судові рішення з направленням справи на новий розгляд, суд на підставі п.1 ст.1 ст.255 ЦПК України, не залежно від бажання, заяв чи клопотань сторін, тривалості судового розгляду чи інших обставин, які прямо не випливають на визначення юрисдикції, повинен був своєю ухвалою закрити провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Войцеховський М.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що відповідач визнає отримання претензії позивача та отримання товару для проведення ремонтних робіт 05 липня 2019 року, проте зазначає, що гарантійний строк припинився у цей день (05 липня 2019 року) у зв`язку із порушенням умов зберігання товару. Суд першої інстанції установив, а скаржник у апеляційній сказі не спростував, що: відповідач не перевіряв умови зберігання товару у «міжсезонний період»; прирівняння понять «зберігання» товару та його «експлуатації», внаслідок якої виникло забруднення, є неприпустимим; порушення позивачем правил експлуатації товару (експлуатація при наявності пошкоджень тканинної основи і ниткових швів оболонки) жодним доказом не підтверджується, відповідачем не перевірялись умови експлуатації товару та не виявлялись порушення таких умов; виникнення недоліків товару у зв`язку з порушенням правил його експлуатації є лише припущеннями скаржника. Договором не передбачено право відповідача відмовити у здійсненні гарантійного ремонту з тих підстав, що на ремонтні та профілактичні роботи виріб доставлений мокрим та брудним. Такі умови містяться лише у паспорті на товар, який не підписаний позивачем та був виготовлений у травні 2018 року, тобто його умови не були відомі позивачу станом на момент підписання договору (13 березня 2018 року). Тому обумовлення у паспорті додаткових підстав припинення гарантійних зобов`язань за відсутності згоди обох сторін договору щодо таких умов є неприпустимим. Вказує, що згідно з ч.2 ст.167 ГК України (в редакції, станом на момент укладення договору) володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Вказане спростовує доводи скаржника про те, що можливість отримання дивідендів від діяльності товариства вказує на наявність у договорі підприємницької мети, адже виплата дивідендів це наслідок володіння корпоративними правами, що не вважається підприємництвом. У цьому контексті судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що подальша передача права користування рухомим майном в якості додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ «Зоопарк 12 місяців» не вказує на саме цю мету укладання договору та не свідчить про наявність у нього ознак господарського договору.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково та, стягуючи з ФОП ОСОБА_1 526 933 грн 00 коп. вартості товару, суд першої інстанції виходив із того, що після поставки атракціону «Смуга перешкод» та виявлення у період гарантійної експлуатації численних дефектів (розриви швів і матеріалу, зафіксовані актами 18 червня 2019 року, 05 липня 2019 року та 19 липня 2019 року), відповідач не довів, що вони виникли через порушення позивачем правил експлуатації або зберігання, не проводив передбаченої договором перевірки умов зберігання у міжсезоння, а відтак безпідставно відмовив у гарантійному ремонті, посилаючись на непогоджені договором положення паспорта виробу. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача сплаченої вартості атракціону.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факту отримання відповідачем претензій у порядку, передбаченому пунктом 4.6 договору, а отже не настав момент початку прострочення, необхідний для нарахування неустойки.

Також суд виснував, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди, її характер, обсяг переживань чи причинний зв`язок між діями відповідача та такими стражданнями, що унеможливлює задоволення вимоги про компенсацію моральної шкоди відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ОСОБА_5 (замовник) укладено договір поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року № 1303/18 (а.с.10-14, т.1).

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 укладеного договору, постачальник зобов`язується виготовити та поставити у власність замовника вироби, далі - товар, виконати роботи по монтажу товару на об`єкті замовника, замовник у порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти і оплатити товар та належним чином виконані роботи.

Згідно з пунктом 1.5 укладеного договору, постачальник зобов`язується виготовити товар, який до і після виконання робіт буде безпечним для життя та здоров`я людей і буде відповідати діючим санітарним, екологічним та пожежним нормам і правилам, а також усім іншим правилам та нормам, дотримання яких вимагається законодавством України для такого виду товару, за умови виконання цих правил та норм замовником під час експлуатації товару.

Установлено, що між ТОВ «Аква Спорт Сервіс» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про передачу у тимчасове користування технічних умов від 01 березня 2017 року № ДП-АН-03/03-17, за умовами якого ТОВ «Аква Спорт Сервіс» передало на умовах строкового платного користування ТУ У 36.4-1:2006 «Атракціони надувні» (а.с. 215, т.1).

Технічні умови ТУ У 36.4-1:2006 «Атракціони надувні» розроблені ТОВ «Аква Спорт Сервіс» та перевірені на відповідність законодавству України ДП «Тернопільстандартметроологія» Мінекономрозвитку України (а.с.215а-231б, т.1).

Згідно з висновком експертизи ДП «Київський експертно-технічний центр» 06В № 80.2-04-05-27/13 та 06В № 80.2-04-05-2703 встановлено відповідність проектної документації технічних умов ТУ У 36.4-1:2006 «Атракціони надувні» нормативно-правовим та нормативним актам з охорони праці та промислової безпеки (а.с. 232, 234а-236, т.1).

Також згідно з висновками державних санітарно-епідеміологічних експертиз від 22 серпня 2006 року № 05.03.02.-07/40119 та № 05.03.02.-07/40120 технічні умови ТУ У 36.4-1:2006 «Атракціони надувні» відповідають встановленим медичним критеріям безпеки/здоров`я людини (а.с.232а-233б, т.1).

Загальна кількість товару його найменування, розміри, комплектація, зовнішній вигляд, одиниця виміру товару, ціна одиниці виміру товару та вартість робіт визначається сторонам у специфікації (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.3. договору).

Відповідно до специфікації від 21 березня 2018 року до договору поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року № 1303/18 ФОП ОСОБА_1 узгоджено поставку ОСОБА_2 атракціону ПП-04.14 «Смуга перешкод» у кількості 1 штука за ціною 752 760 грн 00 грн, а також проведення його монтажу за ціною 1,00 грн (а.с. 15, т.1).

Додатком № 1 до специфікації договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 сторонами узгодженні складові частини елементів атракціону ПП-04.14 «Смуга перешкод», їх детальний опис та кількість (а.с.16-17, т.1).

Додатком № 2 до специфікації договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 сторонами затверджено загальний вигляд (проект товару) ПП-04.14 «Смуга перешкод» - частина 1, загальний вид 1 (а.с.18-20, т.1).

Додатком № 3 до специфікації договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 сторонами затверджено загальний вигляд (проект товару) ПП-04.14 «Смуга перешкод» - частина 2, загальний вид 1 - частина атракціону № 1 (а.с.21-22, т.1).

Додатком № 4 до специфікації договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 визначено комплектацію товару та перелік робіт по монтажу товару (а.с. 23, т.1).

Додатком № 5 до специфікації договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 затверджені основні матеріали для виробництва (а.с. 24, т.1).

Згідно з актом приймання-передачі коштів по договору № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року ОСОБА_2 передав, а ФОП ОСОБА_1 прийняв грошові кошти у розмірі 526 933 грн 00 коп., що становить 70 % від вартості виготовлення та поставки товару та 100 % від вартості робіт (а.с.25 т.1,).

Відповідно до пункту 4.2 укладеного договору, товар має бути придатним для використання замовником протягом гарантійного терміну експлуатації, але в будь-якому випадку такий гарантійний строк повинен становити не менше 11 місяців експлуатації товару замовником. Гарантійний строк на виготовлений та поставлений товар становить 5 місяців на 2018 року з 01 травня до 30 вересня 2018 року та 6 місяців 2019 року з 01 квітня до 30 вересня 2019 року.

25 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року, згідно з якою у зв`язку із простроченням строків виготовлення та поставки товару сторони дійшли згоди щодо зміни строку поставки та викладено пункти 3.1, 3.6 договору в новій редакції, а саме щодо застосування договірного штрафу за порушення строків виконання зобов`язань за договором у розмірі 120 000 грн 00 коп. та суми остаточного розрахунку, яка становитиме 105 860 грн 00 коп. (а.с. 26, т.1).

15 травня 2018 року ОСОБА_2 направив поштою ФОП ОСОБА_1 вимогу, у якій вказав, що 09 травня 2018 року постачальником було доставлено товар за адресою його установки та розпочаті монтажні роботи. 11 травня 2018 року при огляді товару були виявлені його невідповідності умовам договору, прийняття товару було призупинено (а.с.28, т.1).

17 травня 2018 року у відповіді на вимогу ОСОБА_2 відповідач ФОП ОСОБА_1 зазначив, що конструкція атракціону відповідає специфікації та атракціон безпечний для використання за призначенням при виконанні правил його експлуатації, викладених у паспорті на виріб (а.с.237- 238, т.1).

15 червня 2018 року між ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) було укладено угоду з огляду на те, що запропонований постачальником до прийняття товар має недолік щодо відсутності вертикальної стійкості огороджувального паркану та не забезпечує безпеку для життя і здоров`я людей під час експлуатації. Цією угодою сторони погодили внести зміни до конструкції товару, а також остаточно визначено ціну виробу у розмірі 526 932 грн 00 коп. (а.с. 31-32, т.1).

Згідно з додатком № 6 до специфікації до договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 сторонами затверджено модернізацію «Смуги перешкод», її загальний вигляд та розміри (а.с.33, т.1).

15 липня 2018 року ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 склали акт приймання-передачі виконаних робіт по договору від 13 березня 2018 року № 1303/18, одночасно з підписанням видаткової накладної № 15/1 сторони підтвердили, що постачальник передав, а замовник прийняв виготовлений товар (атракціон ПП-04.14 «Смуга перешкод») з урахуванням внесених змін до конструкції товару щодо збільшення діаметру стовпів та встановлення арок огороджувального паркану, погоджених угодою від 15 червня 2018 року, а також постачальник передав, а замовник прийняв виконані по договору роботи та підтвердив, що товар і кінцевий результат виконаних за договором робіт у вигляді встановленого (змонтованого) товару не мають очевидних видимих дефектів (недоліків) (а.с.34, т.1).

18 червня 2019 року ОСОБА_2 при обстеженні товару виявлено розрив товару по шву, про що ним в присутності технічного директора ТОВ «Зоопарк «12 місяців» Скачкова Ю.І., завідувача господарством ТОВ «Зоопарк «12 місяців» ОСОБА_6 складено акт № 1 обстеження та виявлення недоліків товару до договору № 1303/18 (а.с.35, т.1).

26 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 складено акт № 1 про приймання-передачу ремонтних робіт товару, а саме атракціону « Смуга перешкод » до договору від 13 березня 2018 року № 1303/18, за змістом якого постачальником проведені ремонті роботи товару та усунуто виявлені замовником недоліки, а саме розрив товару по шву і розрив матеріалу товару (а.с.38, т.1).

05 липня 2019 року при обстеженні ОСОБА_2 товару повторно виявлено руйнування (деформацію) елементу конструкції товару внаслідок розриву фіксуючих швів та ним в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт № 2 про обстеження та виявлення недоліків товару до договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 поставки товару та виконання робіт (а.с.39-41, т.1).

06 липня 2019 року між ОСОБА_2 та представником ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_7 складено акт № 1 про приймання-передачі частини робіт товару, а саме, частини атракціону « Смуга перешкод » (елемент атракціону № 2 «Смуга перешкод» - «Гірка») для проведення відновлювальних робіт (а.с.42, т.1).

Того ж дня, тобто 06 липня 2019 року, ФОП ОСОБА_1 одноособово склав акт технічного огляду, в якому вказав, що атракціон наданий на ремонт з порушенням обов`язкових вимог пункту 9.3 розділу 9 «ремонт виробу» паспорту № 270/04.14 (товар наданий на ремонт в брудному стані, з великою кількістю води); атракціон знаходився на зберіганні та в експлуатації з порушенням вимог розділу 9, сторінка 31 паспорту № 270/04.14; наявні пошкодження свідчать про порушення замовником абзацу 10 пункту 5.7 розділу 5 паспорту № 270/04.14, тому необхідні для усунення виявлених недоліків не підпадають під термін «гарантійний талон» та повинні бути оплачені відповідно до витрат (а.с.241-242, т.1).

Окрім того, за змістом акту технічного огляду атракціону від 06 липня 2019 року, складеного ТОВ «Бебі Граунд», в ході перевірки частини атракціону № 2 , наданого для проведення ремонтних робіт, встановлено, що вказана частина атракціону передана для ремонту в брудному стані, внутрішня її частина заповнена водою, при роздуві частини атракціону № 2 встановлено пошкодження внутрішніх перегородок - таврів, нитки на донній його частині мають ознаки гниття; підготовка до передачі частини атракціону № 2 до передачі його в ремонт не проводилася (а.с.169, т.1).

16 липня 2019 року ФОП ОСОБА_1 листом повідомив ОСОБА_2 про втрату чинності гарантійного талону, виданого в складі паспорту № 270/04.14, у зв`язку із грубим порушенням умов зберігання та експлуатації товару (а.с.243-244, т.1).

17 липня 2019 року ФОП ОСОБА_1 сформував рахунок ОСОБА_2 про оплату робіт з ремонту частини атракціону № 2 на суму 42 000 грн 00 коп. (а.с.240, т.1).

19 липня 2019 року ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 склав акт № 3 обстеження та виявлення недоліків товару до договору № 1303/18 від 13 березня 2018 року, згідно з яким при обстеженні товару виявив розрив товару по шву та в результаті розрив матеріалу товару (а.с.43-44, т.1).

Того ж дня, тобто 19 липня 2019 року, ОСОБА_2 надіслав ФОП ОСОБА_1 претензію щодо проведення ремонтних робіт атракціону « Смуга перешкод » за адресою: АДРЕСА_1 , у строк до 22 липня 2019 року (а.с. 45-47, т.1).

25 липня 2019 року ОСОБА_2 листом повідомив ФОП ОСОБА_1 про необхідність виконання гарантійних зобов`язань за договором № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року щодо проведення ремонтних робіт, однак лист повернуто на адресу відправника (а.с.49-51, 53, т.1).

На обґрунтування заявлених позовних вимог стороною позивача надано суду висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 21 жовтня 2019 року № 3443/19, складеного сертифікованим судовим експертом Зєлєніною Є.В. (а.с.59-88, т.1).

Згідно зі ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Надаючи правову оцінку вказаному висновку судового експерта від 21 жовтня 2019 року № 3443/19, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26 грудня 2012 року № 1950/5), а саме їх розділу ІV, до числа об`єктів товарознавчої експертизи належать: споживчі товари, обладнання та сировина. Об`єктами експертизи цього виду можуть бути й інші товари.

Згідно з п.1.2 розділу IV «Товарознавча експертиза» цих Науково-методичних рекомендацій, основними завданнями товарознавчої експертизи є: визначення вартості товарної продукції; визначення належності товарів до класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо-торговельній сфері; визначення характеристик об`єктів дослідження відповідно до вимог Українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності; визначення змін показників якості товарної продукції; установлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства-виробника, країни-виробника; визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил.

Відповідно до ч.6 ст.103 ЦПК України, питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Так, експерт Зєлєніна Є.В. має вищу освіту за спеціальністю «Товарознавство», кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів» і має стаж роботи експертом з 2017 року.

Водночас, як правильно зауважено судом першої інстанції під час складання цього висновку судового експерта від 21 жовтня 2019 року № 3443/19 з поставлених питань, експерт Зєлєніна Є.В. дійсно частково вийшла за межі своїх спеціальних знань, оскільки надавала оцінку, в тому числі, істотності виявлених недоліків товару, оскільки це питання носить правовий характер, а тому в цій частині висновок експерта є недопустимим доказом.

Разом з тим колегія суддів погоджується із висновком суджу першої інстанції про те, що в іншій частині висновок надано в межах спеціальних знань експерта, а тому заключення цього висновку підлягають врахуванню при вирішенні справи:

Так, судовий експерт Зєлєніна Є.В. за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 21 жовтня 2019 року № 3443/19, дійшла висновку що:

1. виріб, поставлений 15 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 за договором № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року ОСОБА_2 , має недоліки (дефекти) у вигляді численних пошкоджень як тканинної основи, так і ниткових швів оболонки атракціону;

2. ймовірними причинами виникнення дефектів товару, поставленого 15 липня 2018 року ОСОБА_1 за договором № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року ОСОБА_2 , у вигляді обриву ниток з`єднувальних швів із зовнішніми ознаками у вигляді зруйнованості стьобання на окремих ділянках швів, при цьому проколи машинною голкою мають однакову форму і матеріал на зовнішніх ділянках недеформований, є недостатня потужність ниток: надмірне натягнення верхньої і нижньої ниток. Причинами утворення дефектів у вигляді проривів тканинної основи на окремих ділянках виробу, які свідчать про нестійкість матеріалу до тертя, є недоброякісна сировина та/або недостатнє закріплення волокон в структурі матеріалу та/або недостатня щільність ниток, виведених на лицьову поверхню та/або часткової деструкції волокон при обробці;

3. відповідно до відомостей, зазначених у паспорті № 270/04.14 на надувний атракціон «Смуга перешкод», виріб, поставлений 15 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 за договором № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року ОСОБА_2 , був придатним до експлуатації під відкритим небом;

4. відповідно до відомостей, зазначених у паспорті № 270/04.14 на надувний атракціон «Смуга перешкод», атмосферні опади у вигляді дощу не повинні впливати на стійкість тканевого покриття та ниткових швів виробу, поставленого 15 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 за договором № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року ОСОБА_2 .

Умовами Розділу 4 укладеного ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 договору поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року № 1303/18 визначено умови якості товару і робіт.

Пунктом 4.1. договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 визначено, що товар має бути придатним для використання Замовником протягом гарантійного терміну експлуатації, який визначається відповідно до норм чинного законодавства України, які регулюють гарантійні терміни товарів такого роду, але в будь-якому випадку такий гарантійний строк повинен становити не менше 11 місяців експлуатації Товару Замовником. Гарантійний строк на виготовлений та поставлений Товар складає 05 місяців 2018 року (з 01 травня 2018 року - 30 вересня 2018 року) та 06 місяців 2019 року (01 квітня -30 серпня 2019 року).

Згідно з п. 4.2. договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 постачальник гарантує якість закінчених Робіт та можливість їх експлуатації за призначенням протягом гарантійного строку, який визначається у п. 4.1 цього Договору.

Відповідно до п.4.3. договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 в разі поділення гарантійного строку експлуатації на два періоди, гарантія розповсюджується на другий період тільки за умови виконання Замовником Товару умов та правил зберігання даного майна, що визначені в Паспорті Товару. Власник майна (Замовник) зобов`язаний надати доступ Гарантодавцю (Постачальнику) до місця зберігання Товару для перевірки умов його зберігання. За результатами перевірки Власник майна (Замовник) та Гарантодавець (Постачальник) повинні скласти акт. Перевірка може проводитися щомісячно, але не менше 1(одного) разу на період зберігання. Виявлення Гарантодавцем (Постачальником) порушення правил зберігання майна є підставою для відмови у визнанні гарантійних зобов`язань на наступний термін.

Якість Товару та Робіт повинна відповідати діючим стандартам якості і технічним нормам, які встановлюють вимоги до якості таких Товарів та Робіт відповідно до законодавства України. Разом з Товаром Постачальник надає висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо Товару та використаного для виготовлення Товару матеріалу. Товар до і після виконання Робіт має бути придатний для належного і безпечного застосування за цільовим призначенням, за умови виконання правил та норм експлуатації Замовником під час використання Товару (п.4.4. договору від 13 березня 2018 року № 1303/18).

Відповідно 4.5. договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 у випадку виникнення обґрунтованих претензій з боку Замовника щодо якості Товару чи виконаних по Договору Робіт у період дії гарантійних строків, Постачальник зобов`язується замінити Товар неналежної якості та/або провести відповідні ремонтні роботи, впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від Замовника або повернути вартість Товару неналежної якості чи неналежно виконаних Робіт згідно з цінами, зазначеними Специфікації.

За невиконання Постачальником гарантійних зобов`язань у строк вказаний в п.4.5 Договору Постачальник сплачує Замовнику неустойку у розмірі 2 500 грн 00 коп. за кожен день прострочення (п.4.6. договору від 13 березня 2018 року № 1303/18).

У відповідності до 4.7. Гарантійним обов`язкам не належать пошкодження, завдані з вини Замовника або третіх осіб, такі як рвані, різані, колоті порушення цілісності Товару, а також пошкодження, нанесені вогнем, вибухом, хімічними речовинами, пошкодженнями в результаті актів вандалізму і т.п.

Наведеними вище доказами підтверджується, що при використанні товару виникли недоліки (дефекти) у вигляді численних пошкоджень як тканинної основи, так і ниткових швів оболонки атракціону.

Встановлено, що востаннє ці недоліки виявлені замовником 05 липня 2019, тобто під час другого періоду експлуатації товару.

У той же час у суді першої інстанції представник відповідача Ковальчук С.М. не заперечував того, що після першого періоду експлуатації відповідачем не здійснювалась перевірка умов та правил зберігання даного майна, що визначені в Паспорті Товару у відповідності до вимог п.4.3 Договору.

Так, після виявлення недоліків (05 липня 2019 року), ФОП ОСОБА_1 06 липня 2019 року одноособово склав акт технічного огляду, де вказав, що атракціон наданий на ремонт з порушенням обов`язкових вимог пункту 9.3 розділу 9 «ремонт виробу» паспорту № 270/04.14 (товар наданий на ремонт в брудному стані, з великою кількістю води); атракціон знаходився на зберіганні та в експлуатації з порушенням вимог розділу 9, сторінка 31 паспорту № 270/04.14; наявні пошкодження свідчать про порушення замовником абзацу 10 пункту 5.7 розділу 5 паспорту № 270/04.14, тому необхідні для усунення виявлених недоліків не підпадають під термін «гарантійний талон» та повинні бути оплачені відповідно до витрат (а.с. 241-242, т.1).

Паспортом №270/04.14 надувного атракціону «Смуга перешкод» визначено, що:

заборонено експлуатувати обладнання при наявності пошкоджень тканинної основи і ниткових швів оболонки (абзац 10 пункту 5.7 розділу 5);

на ремонтні та профілактичні роботи виріб повинен направлятись тільки в сухому і чистому вигляді. При невиконанні цієї вимоги виробник має право відмовитись від виконання ремонтних робіт, як гарантійних так і післягарантійних (пункт 9.3 розділу 9);

На сторінках 30-31 Паспорту визначено умови зберігання товару і зазначено, що зберігання виробів повинно відбуватись у сухому складському приміщенні при температурі повітря від +5 до +25 градусів Цельсія на відстані не менше 1 метру від опалювальних приладів, захищеному від дії прямих сонячних променів. Атракціон має зберігатись при вологості в приміщенні не більше 50%. Складське приміщення повинно бути обладнано припливною вентиляцією та приладами контролю температури та вологості в приміщенні.

Атракціон «Смуга перешкод» повинна зберігатися в штатній упаковці, якщо така передбачена. Зберігання повинно бути організовано на провітрюваному настилі, виготовленим з дерева і покритому легкими і запобігають пошкодження виробу матеріалами (лінолеум, тканину, ПВХ). Висота настилу від підлоги не менше 30 см (0,3 м).

Не допускається зберігання виробу в одному приміщенні з лугами, кислотами, органічними розчинниками, які руйнують ПВХ покриття і тканинну основу.

Забороняється зберігати виріб в холодному, погано провітрюваному, вологому або мокрому приміщенні.

Виріб на зберігання необхідно відправляти тільки в сухому і чистому вигляді.

Категорично не допускається зберігання виробу в мокрому, що не висушеному і брудному стані.

При недотриманні правил зберігання гарантія на виріб анулюється (а.с.149-165 т.1).

У цій справі саме на підставі цих правил, відповідач ФОП ОСОБА_1 відмовився здійснювати гарантійний ремонт товару після виявлення замовником недоліків 05 липня 2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справах №904/5002/18, №904/8794/17, №904/974/21, №925/1429/21, №916/604/21, №921/622/16-г/6, Верховний Суд України виснував, що за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І, відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Також у справах №904/5002/18, №904/974/21, №925/1429/21, №916/604/21, №921/622/16-г/6 Верховний Суд наголосив на тому, що у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Таким чином, виходячи із змісту ст.679 ЦК України, вона містить дві презумпції. Перша встановлена на випадок передання покупцеві товару з недоліками, які виникли (існували) до передання або з причин, які існували до цього моменту. Друга встановлена на випадок, коли попри надання продавцем покупцеві гарантії щодо якості товару недоліки все-таки виникли після передачі товару. У цьому випадку презюмується, що продавець передав товар належної якості, а причини виникнення недоліків до цього моменту відсутні.

Виходячи з того, що недоліки товару виявляє безпосередньо покупець після його отримання, то така презумпція покладає тягар доказування того, що вони виникли до передачі, на покупця. І якщо він цього не доведе, то слід виходити з того, що товар був належної якості, а продавець відповідальності за виявлені недоліки не несе. Друга презумпція ґрунтується на тому, що недоліки виникли не в результаті: порушення правил користування та зберігання товару; дій третіх осіб чи непереборної сили; випадку, а вже були до моменту передання з причин, що існували до передання. Ця презумпція покладає тягар доказування зворотного на продавця.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №921/622/16-г/6.

У відповідності до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення ст.3 ЦК України загалом, так і пункту 6 цієї статті, свідчить про те, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Такі засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див. постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення ст.526 ЦК України свідчить про те, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №537/4905/15-ц.

В силу положень стс.т.525 526 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положення, що стосуються якості товару закріплені, зокрема, у статтях 673 - 681-1 ЦК України.

Відповідно до ч.1. ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.673 ЦК України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Положення ст.ст.675 678 679 680 ЦК України передбачають, зокрема, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості у момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Разом з цим ст.678 ЦК України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості.

В силу положень ч.1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві, або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

У випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2019 року у справі № 904/5002/18, від 30 вересня 2020 у справі №927/787/19, від 29.07.2021 у справі № 904/5217/19 тощо.

Така позиція Верховного Суду щодо застосування положень частини другої статті 679 ЦК України є незмінною, сталої та послідовною.

Відповідно до ч.2 ст.677 ЦК України строк придатності товару визначається періодом часу, який обчислюється з дня його виготовлення і протягом якого товар є придатним для використання, або терміном (датою), до настання якого товар є придатним для використання.

Згідно із ст.675 ЦК України гарантійний строк, тобто строк протягом якого продавець гарантує якість товару, окремо встановлюється договором або законом.

Таким чином гарантійний строк експлуатації (гарантії щодо якості товар) є додатковими зобов`язаннями/гарантіями продавця/виробника щодо якості товару під час його експлуатації споживачем/покупцем.

Системно аналізуючи умови укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 договору поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року № 1303/18 в частині визначення умов якості товару і робіт, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 взято на себе зобов`язання щодо гарантійного ремонту виробу, крім випадків виявлення пошкоджень, завданих з вини замовника або третіх осіб, такі як рвані, різані, колоті порушення цілісності товару, а також пошкодження, нанесені вогнем, вибухом, хімічними речовинами, пошкодженнями в результаті актів вандалізму і т.п. У випадку порушення умов зберігання товару у «міжсезонний період», відповідач мав право відмовити у виконанні гарантійних зобов`язань на наступний період. В усіх інших випадках, у випадку виникнення обґрунтованих претензій з боку замовника щодо якості товару чи виконаних по договору робіт у період дії гарантійних строків, постачальник був зобов`язаний замінити товар неналежної якості та/або провести відповідні ремонтні роботи, впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від замовника або повернути вартість товару неналежної якості чи неналежно виконаних робіт згідно з цінами, зазначеними специфікації.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 договір поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року № 1303/18, у встановленому законом порядку визнаний недійсним або є нікчемним в силу закону і таких доказів відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України суду не надано.

Тому правомірність умов цього договору поставки та всіх його умов в силу ст.204 ЦК України презюмується.

Однак відповідачем, всупереч умов укладеного між сторонами чинного та дійсного договору поставки, безпідставно відмовлено у виконанні своїх зобов`язань, передбачених п.4.5 Договору, а саме замінити товар неналежної якості та/або провести відповідні ремонтні роботи, впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від замовника або повернути вартість товару неналежної якості чи неналежно виконаних робіт.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання сторони відповідача на те, що позивачем порушено умови зберігання товару, оскільки такі умови зберігання не перевірялись відповідачем у «міжсезонний період», що ним визнавалось в суді.

Водночас прирівняння понять «зберігання» товару та його «експлуатації», внаслідок якої виникло забруднення, суд вважає неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про безпідставність посилання ФОП ОСОБА_1 при відмові у виконанні гарантійних зобов`язань на порушення правил експлуатації товару, яке виразилось в тому, що він експлуатувався при наявності пошкоджень тканинної основи і ниткових швів оболонки, оскільки жодним доказом не підтверджується ця обставина.

Твердження відповідача про те, що недоліки товару виникли саме у зв`язку з порушенням правил його експлуатації, є припущеннями, а доказування та, відповідно, рішення суду, не можуть ґрунтуватись на припущеннях (ст.ст. 12. 81 ЦПК України).

Що стосується посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що причиною відмови у здійсненні гарантійного ремонту стало те, що на ремонтні та профілактичні роботи виріб був доставлений мокрим та брудним, а за паспортом товару це є підставою для відмови виконання ремонтних робіт, як гарантійних, так і післягарантійних, то вони є безпідставними, оскільки така умова не передбачена договором, який укладений між сторонами. Паспорт товару замовником або його довіреною особою не підписаний. За таких обставин, обумовлення у паспорті товару додаткових підстав припинення гарантійних зобов`язань за відсутності згоди обох сторін договору щодо таких умов є неприпустимим.

Отже, установивши, що відповідачем ФОП ОСОБА_1 не доведено, що дефекти товару виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача не було підстав для припинення гарантійних зобов`язань і при отриманні вимоги від ОСОБА_9 він мав діяти у порядку, визначеному п.4.5 договору, тобто здійснити ремонт товару або повернути кошти, отримані за нього.

Оскільки відповідачем ремонт товару не здійснено і грошові кошти не повернуто, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми вартості товару у розмірі 526 933 грн 00 коп.

Відповідно до п.4.6 укладеного між сторонами договору, за невиконання постачальником гарантійних зобов`язань у строк вказаний у п.4.5. договору, постачальник сплачує замовнику неустойку у розмірі 2 500 грн за кожен день прострочення.

У відповідності до п.4.5 укладеного договору, у випадку виникнення обґрунтованих претензій з боку замовника щодо якості товару чи виконаних по договору робіт у період дії гарантійних строків, постачальник зобов`язується замінити товар неналежної якості та/або провести відповідні ремонтні роботи, впродовж трьох робочих днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від замовника або повернути вартість товару неналежної якості чи неналежно виконаних робіт згідно з цінами, зазначеними у специфікації.

На обґрунтування позовних вимог про стягнення неустойки, позивач вказував, що після виявлення 19 липня 2019 року недоліку товару та повідомлення про ці обставини відповідача, останній не виконав своїх гарантійних зобов`язань, визначених у п.4.5 договору, тому повинен сплатити позивачу неустойку у розмірі 225 000 грн з розрахунку 2 500 грн за 90 днів прострочення з 17 серпня 2019 року (наступний день після закінчення триденного строку з моменту повернення позивачу претензії) по 14 листопада 2019 року (останній день дії договору).

Як зазначалось вище, 25 липня 2019 року ОСОБА_2 листом повідомив ФОП ОСОБА_1 про необхідність виконання гарантійних зобов`язань за договором № 1303/18 поставки товару та виконання робіт від 13 березня 2018 року щодо проведення ремонтних робіт, однак цей лист повернуто на адресу відправника.

Отже, установивши, що факт отримання претензії виконавцем від замовника не встановлено, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки відповідно до п. 4.6. договору.

Згідно зі приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові від 27 грудня 2022 року у справі № 752/17833/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, виключно за наявності її вини.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, то з огляду на загальні принципи доказування (ст.ст. 12, 81 ЦПК України), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука С.М. в апеляційній скарзі на те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства, а тому вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, є необґрунтованими, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 17 квітня 2025 року представником ФОП ОСОБА_1 - адвокатом Ковальчуком С.М. заявлено клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що також вказав Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року, якою скасовано судові рішення у цій справі і її передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року у задоволення клопотання представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука С.М. про закриття провадження у справі - відмовлено (а.с. 173-176, т.3).

Постановляючи вказану ухвалу від 17 квітня 2025 року, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір за своєю суттю є змішаним цивільно-правовим договором, у якому поєднані елементи купівлі-продажу та виконання робіт. Матеріали справи не підтверджують здійснення позивачем підприємницької діяльності при придбанні та використанні атракціону, оскільки його експлуатація не приносила позивачу доходу та не була спрямована на досягнення результатів, передбачених ст.42 ГК України. Подальша передача права користування атракціоном як внеску до статутного капіталу ТОВ «Зоопарк 12 місяців» не свідчить про наявність комерційної мети укладення договору. До того ж поведінка сторін з моменту укладення договору і до виникнення спору підтверджує усвідомлення ними цивільно-правового характеру взаємовідносин, що узгоджується з висновками Верховного Суду щодо необхідності оцінювати фактичний зміст правовідносин, а не формальну назву договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки даний спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не виконав вказівок Верховного Суду у постанові від 17 січня 2024 року щодо необхідності перевірити юрисдикційну підсудність цього спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу про повернення повної вартості товару, так як не встановив наявності істотного недоліку, не надав оцінки доказам щодо характеру та усуненості виявлених недоліків, а також не перевірив можливість застосування інших способів захисту прав покупця, передбачених ст. 678 ЦК України (пропорційне зменшення ціни, безоплатне усунення недоліків чи відшкодування витрат на їх усунення), колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.678 ЦПК Українипокупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ч.2 ст.678 ЦПК України).

Водночас ч.ч.1-3 ст. 6 ЦПК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як зазначалось вище, відповідно до п.4.5 укладеного договору від 13 березня 2018 року № 1303/18, у випадку виникнення обґрунтованих претензій з боку замовника щодо якості товару чи виконаних по договору робіт у період дії гарантійних строків, постачальник зобов`язується замінити товар неналежної якості та/або провести відповідні ремонтні роботи, впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від замовника або повернути вартість товару неналежної якості чи неналежно виконаних робіт згідно з цінами, зазначеними специфікації.

Отже, з огляду на те, що сторони, реалізуючи надану їм ст. 6 ЦК України свободу договору, прямо передбачили у п. 4.5 договору від 13 березня 2018 року № 1303/18 можливість повернення вартості товару неналежної якості на вимогу замовника у разі виникнення обґрунтованих претензій щодо його якості, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає умовам укладеного між сторонами договору та не суперечить положенням цивільного законодавства.

Відтак доводи апеляційної скарги про незаконність стягнення повної вартості товару є необґрунтованими.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відтак це рішення відповідно до ст.375 ЦПК Українинеобхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді: