Справа № 495/2756/25
№ провадження 2/495/1967/2025
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
24 листопада 2025 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області,
у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря П`єлик Д.О.
Справа № 495/2756/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні земельними ділянками шляхом їх витребування,-
Стислий виклад вимог позивача та заперечень відповідача
Однак, 19.05.2020 на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заочне рішення від 22.10.2019 по справі № 495/9088/18 було скасовано на підставі заяви ОСОБА_2 .
25.05.2020 представник ОСОБА_1 звернувся із адвокатським запитом до Міського управління Білгород-Дністровському районі та у м. Білгороді-Дністровському ГУ Держгеокадастру за № 47. На адвокатський запит за № 47 01.06.2020 року від Міського управління Білгород-Дністровському районі та у м. Білгороді-Дністровському ГУ Держгеокадастру було отримано відповідь з якої вбачалось наступне.
13 вересня 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 495/9088/18 було ухвалено рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування та визнання права в порядку спадкування з урахуванням ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2021 року по справі № 495/9088/18.
Постановою Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 року по справі № 495/9088/18 (провадження № 22-ц/813/4671/22) рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 13.09.2021 року по справі № 495/9088/18 залишено без змін.
Після набрання законної сили рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 13.09.2021 року по справі № 495/9088/18, після апеляційного оскарження, ОСОБА_1 01.02.2023 року звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з заявою з приводу реалізації вище вказаного рішення суду.
Після скасування вище вказаних рішень приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяною Юріївною від 22.05.2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , право власності відвернулось до державної реєстрації права, яка була проведено державним реєстратором Приморської сільської ради Білгород-Білгород-Дністровського району Одеської області Арешкіної Олени Дмитрівни 07.05.2020 із відкриттям нового розділу по двом земельним ділянкам на користь ОСОБА_2 .
13.04.2023 року було відкрито касаційне провадження № 61-2575ск23 по справі № 495/9088/18 за касаційною скаргою ОСОБА_7 .
Постановою Верховного суду від 26.06.2024 року рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 13.09.2022 року з урахуванням ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2021 року по справі № 495/9088/18 та постанова Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 було залишено без змін.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом її права на володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач відзив не надав.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі
24 квітня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.
28 квітня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.
30 квітня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження.
10 липня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.
Враховуючи неявку відповідача, ненадання ним відзиву, згоду позивача на заочне рішення, суд ухвалою перейшов до заочного розгляду справи.
Сторони у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.
13 вересня 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 495/9088/18 ухвалено рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування та визнання права власності в порядку спадкування.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у рівних частинах на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1825,40 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) гривень 40 коп./а.с.18-23/
Постановою Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 року по справі № 495/9088/18 (провадження № 22-ц/813/4671/22) рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 13.09.2021 року по справі № 495/9088/18 залишено без змін. /а.с.24-29/
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року по справі № 495/9088/18 рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 13.09.2021 року по справі № 495/9088/18, з урахування ухвали цього ж суду, та постанову Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 залишено без змін. /а.с.30-44/
15 березня 2025 року державним реєстратором Карпєєвою Г.В., за результатами розгляду заяви від 12.03.2025 за реєстраційним номером 65764809, прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №77828355, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. /а.с. 45/
15 березня 2025 року державним реєстратором Карпєєвою Г.В., за результатами розгляду заяви від 12.03.2025 за реєстраційним номером 65766195, прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №77828361, у зв`язку з тим, що заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. /а.с. 46/
Нормативне обґрунтування
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Оцінка аргументів сторін. Висновки суду
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Рішення суду не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Право власності ОСОБА_1 на спадкове майно: земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0747 та :02:026:0748 визнано рішенням суду, що набрало законної сили.

Втім, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, що встановлено ч. 1 ст. 182 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав, на чому акцентував Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року по справі № 363/4852/17.

У такий спосіб, внесення державним реєстратором до реєстру запису про право власності є офіційним підтвердженням існування юридичного факту права власності відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією реєстратора.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга цієї ж статті).

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частинами першою, другою статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Так, державним реєстратором, як встановлено матеріалами справи, відмовлено у реєстрації права власності на належне їй майно, що фактично позбавляє позивача можливості реалізувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2021 року в частині визнання та реєстрації права власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - :02:026:0747 та земельну ділянку, загальною площею 0,0174 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером - :02:026:0748 у зв`язку із не скасованими рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритим розділом), індексним номер 52191519, номер відомостей про речове право: 36455421; індексним номер 52191541, номер відомостей про речове право: 36455448 від 11.05.2020, ОСОБА_3 , Приморська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області.

Суд звертає увагу, що статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності закріплено в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. (Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі №927/322/14)

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, що визначено, що проголошено у ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ситуація, у якій наразі опинилась позивач, на глибоке переконання суду, порушує основоположне право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, з огляду на наявність рішення суду від 13 вересня 2021 року № 495/9088/18, яким за позивачем визнано право власності на спірне майно, а також з урахуванням того, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0747 та :02:026:0748 за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто попередніми власниками спірного нерухомого майна, припинено на підставі рішення суду по справі № 495/9088/18.

Неможливість державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 провокує наявність становища, у якому позивач необґрунтовано обмежена у своєму праві, а рішення суду, що набрало законної сили, не виконується, що є недопустимим у державі, яка проголосила та визнала принцип верховенства права.

Так, відповідно частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року по справі № 369/3427/19 звернув увагу, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV у редакції, чинній з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-IV.

Враховуючи викладене, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, допустимості, достатності, об`єктивності, та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини, з огляду на те, право позивача на спірне майно виникло на законній підставі рішення суду від 13 вересня 2021 року № 495/9088/18, однак таке право наразі є порушеним та не підлягає захисту судом у інший спосіб, ніж визначений у позові, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 182, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 82, 83, 263, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні земельними ділянками шляхом їх витребування задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 11.05.2020 року, індексний номер 52191519, прийняте ОСОБА_3 , Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, запис про право власності 36455421, на підставі якого зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 0,0426 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером - :02:026:0747.

Скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 11.05.2020 року, індексний номер 52191541, прийняте ОСОБА_3 , Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, запис про право власності 36455448, на підставі якого зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 0,0174 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером - :02:026:0748.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять грн. 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2025 року.

Суддя: Ольга ПРИЙОМОВА