Справа № 466/5645/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
за участі секретаря с/з Васинчик М.О.
представника відповідачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-
в с т а н о в и в :
рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.10.2025 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнення моральної шкоди .Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 : 11 257,07 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди ; грошові кошти в сумі 5 000 грн., в якості відшкодування завданої моральної шкоди ; 1422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28.10.2025 року, на адресу суду надійшла заява від представника відповідачки , адвоката Яроша В.В., про ухвалення додаткового рішення у справі. Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 16 507,96 гривень понесених судових витрат на проведення експертизи, та 32 212,47 гривень понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви зазначає, що частка задоволених позовних вимог складає 9,03 %, що підтверджено розрахунком, наданим стороною відповідача та не спростованим позивачкою. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, судові витрати, які були понесені відповідачкою у зв`язку із розглядом справи мають бути покладені на відповідачку в розмірі 9,03%, а також на позивачку в розмірі 90,97%.

Зокрема, відповідачкою було понесені судові витрати пов`язані з залученням експерта та проведенням експертизи у справі, за клопотання відповідачки в розмірі 16 507,96 гривень, на підтвердження чого подається клопотання експерта, рахунок-фактура №24-223, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН229 від 05.11.2024 року.

Окрім цього, відповідачкою було понесені судові витрати пов`язані із залученням адвоката для представництва інтересів відповідачки в суді, в розмірі 35 410,00 гривень.

30.10.2025 року, на адресу суду надійшла заява від представника позивачки, адвоката Дуліч-Рибій Ю.В., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правовому допомогу в розмірі 20 500 грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що вона представляла інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №13/24 від 16.02.2024 року та додатку до Договору про надання правової допомоги №13/24 від 16.05.2024 року.

28.10.2025 року сторонами було підписано акт виконаних робіт згідно договору про надання правничої (правової) допомоги, який підтверджує, конкретизує виконання роботи, які передбачені Договором №13/24 від 16.02.2024 року про надання правничої (правової) допомоги на загальну суму 20 500 грн. Позивачкою здійснено оплату правової допомоги адвоката, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

В судовому засіданні, адвокат Ярош В.В. підтримав подану ним заяву, просив суд таку задовольнити, покликаючись на аргументи аналогічні викладеним у зверненні . У задоволенні заяви адвоката Дуліч-Рибій Ю.В. в заявленому розмірі просив відмовити

Позивачка ОСОБА_2 та її представник, адвокат Дуліч-Рибій Ю.В., в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд заяв без їх участі. Окрім того, 05.11.2025 року, на адресу суду надійшли письмові заперечення на заяву адвоката Яроша В.В. Позивачка зазначає, що сума витрат на професійну допомогу в розмірі 32 212,96 грн. не відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості у контексті даної справи, оскільки вказана сума не відповідає обсягу фактично виконаної роботи, не є співмірними до складності вказаної справи. У своїй заяві, просила суд зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Розглянувши заяви сторін про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, дослідивши подані докази та оцінивши правові підстави для їх розподілу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що після ухвалення рішення від 24.10.2025 року позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дуліч-Рибій Ю.В., подала заяву, у якій просила стягнути на свою користь 20 500 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження вона надала: договір про надання правової допомоги №13/24 від 16.02.2024 року, додаток до цього договору від 16.05.2024 року із погодженим переліком та вартістю юридичних послуг, акт виконаних робіт від 28.10.2025 року, детальний опис виконаних адвокатом робіт, а також квитанції про оплату послуг адвоката. Позивачка зазначала, що всі заявлені витрати були пов`язані виключно з веденням цієї справи, були необхідними та підлягають повному відшкодуванню.

Водночас відповідачка ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Ярош В.В., подала свою заяву, в якій просила стягнути з позивачки витрати на проведення судової експертизи у сумі 16 507,96 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 32 212,47 грн. На підтвердження понесених витрат надано: договір про надання правової допомоги №28/06-24 від 28.06.2024 року, додаток №1 до нього, акт наданих послуг №27/10/2025-А, детальний опис наданих адвокатом послуг, довідку про отримання коштів, а також документи, що підтверджують оплату експертизи (рахунок-фактуру, клопотання експерта, квитанцію до платіжної інструкції). Відповідачка зазначала, що експертиза була призначена судом у зв`язку з необхідністю встановлення розміру матеріальної шкоди, а основний обсяг її витрат на правничу допомогу був спричинений значним завищенням позовних вимог позивачкою та необхідністю спростовувати їх у суді.

Суд встановив, що позовні вимоги були задоволені частково, вказана обставина є визначальною для розподілу судових витрат, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у випадку часткового задоволення позову судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом із тим, оцінюючи аргументи сторін, суд виходить з того, що сама по собі наявність договору з адвокатом, акта виконаних робіт чи квитанцій про оплату не означає автоматичної компенсації таких витрат у повному обсязі іншою стороною. Ст. 137 та ст. 141 ЦПК України вимагають, щоб заявлені до стягнення витрати були не лише реальними, але й необхідними, а також співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та значенням результату для сторони.

Суд звертає увагу, на складність справи, що стосувалось відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, кількість судових засідань та поданих процесуальних документів була обмеженою. При цьому позивачка заявляла позовні вимоги, що майже у десять разів перевищували суму первісного позову, таке істотне завищення вимог законом прямо віднесено до критеріїв, які суд повинен враховувати при розподілі судових витрат (п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Саме ця поведінка позивачки спричинила збільшення обсягу роботи адвоката відповідачки, необхідність проведення експертизи (заявлення клопотання про проведення експертизи) та загалом вплинула на тривалість розгляду справи судом а також і складність процесу.

Суд визнає, що витрати обох сторін на правничу допомогу підтверджені документально та є реальними. Разом з тим, аналіз змісту поданих описів робіт та їх співвідношення з фактичним обсягом процесуальних дій у справі свідчить, що не всі роботи, зазначені у документах, були необхідними, а окремі заявлені суми не відповідають розумній межі для спорів такої категорії. У частині витрат позивачки заявлений розмір 20 500 грн не є пропорційним ні до складності справи, ні до реального обсягу виконаних адвокатом дій. Аналогічно, витрати відповідачки на правничу допомогу у розмірі 35 410 грн у повному обсязі також не можуть бути покладені на позивачку, оскільки не всі роботи, зазначені у детальному описі, були об`єктивно необхідними, а сума витрат є надмірною з огляду на характер спору.

Щодо витрат на експертизу у розмірі 16 507,96 грн, суд встановив, що вони підтверджені належними документами і були необхідними для з`ясування розміру матеріальної шкоди.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд виходить із принципу розумності, необхідності та пропорційності витрат, а також із того, що сторони несуть судові витрати відповідно до результату розгляду спору. На цій підставі суд вважає за можливе компенсувати позивачці частину витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн, а відповідачці частину витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 16 507,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди .

Заяву представника позивачки , ОСОБА_4 , задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 ( однієї тисячі п`ятсот ) грн . В решті вимог відмовити.

Заяву представника відповідачки, ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 : 16 507 ( шістнадцять тисяч п`ятсот сім) грн. 96 коп. понесених витрат на проведення експертизи та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десяти тисяч ) грн. В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту , безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Дане додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення Шевченківського райсуду м. Львова у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 24.10.25.

Повний текст додаткового рішення виготовлено 02 грудня 2025 року.

Суддя І. Є. Зима