Справа № 645/2022/25
Провадження № 2/645/1572/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

за участю секретаря судового засідання Федоровської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 645/2022/25 за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 149723,03 грн. та 3 % річних по заборгованості у розмірі 34000,12 грн., усього 183723,15 грн.. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 по цивільній справі № 645/8052/19 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та з ОСОБА_3 стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 168003,04 грн., та на відшкодування моральної шкоди - 10000 грн., а всього 178003,04 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 03.04.2024 апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Пупишева Д. В. залишена без задоволення, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 залишене без змін. Немишлянським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції 04.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72426710 про примусове виконання вказаного судового рішення. Позивач наголосив, що з моменту ухвалення заочного рішення до цього часу з боку відповідачки по справі не здійснено жодної оплати по його виконанню.

Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 31.03.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, 03.12.2025 року представник відповідачки адвокат Шевченко О.О. через систему «Електронний суд» направив заяву про розгляд справи без участі сторони відповідачки.

Представник відповідачки скористався своїм правом та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачка після початку повномасштабної військової агресії з боку РФ 21.03.2022 року виїхала з України. Судове рішення по справі № 6458052/19, яким з відповідачки на користь позивача стягнуто суму матеріальної та моральної шкоди, набуло законної сили 07.08.2020 року, що підтверджується відомостями офіційного Веб-порталу «Судова влада України», «стан розгляду справ». Крім того, наголосив, що позивачем з моменту набуття 07.08.2020 року законної сили рішення суду у справі №645/8052/19 не вживались будь-які заходи щодо стягнення з відповідачки грошових коштів. Враховуючи те, що відповідачка була необізнана з матеріалами справи №645/8052/19 та не приймала участь у судових засіданнях, її представником було подано апеляційну скаргу. Постановою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 03.04.2024 року у справі №645/8052/19, апеляційну скаргу відповідачки було залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначене судове рішення набуло законної сили 03.04.2024 року, що підтверджується відомостями офіційного Веб-порталу «Судова влада України», «стан розгляду справ». В матеріалах справи № 645/2022/25 містяться постанова державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Новицької О.О. від 04.08.2023 року про відкриття виконавчого провадження №72426710 про стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів за виконавчим листом виданим 27.10.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі №645/8052/19. Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена під час апеляційного оскарження відповідачкою заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 у справі №645/8052/19, а тому, на думку сторони відповідачки, державний виконавець порушив вимоги процесуального права відкривши виконавче провадження за рішенням суду яке оскаржувалось в апеляційному порядку. У зв`язку з чим, вважає посилання позивача на те, що Немишлянським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04.08.2023 року відкрито виконавче провадження №72426710 та по ньому відповідачкою не зроблено жодної оплати, не може бути прийнято судом як доказ невиконання відповідачкою судового рішення у справі №645/8052/19.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами судового процесу докази, суд встановив таке.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 по справі № 645/8052/19 провадження № 2/645/623/20 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням 168003,04 грн. (сто шістдесят тисяч три гривні чотири копійки), та на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (десять тисяч гривень). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03.04.2024 апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Пупишева Д. В. залишена без задоволення, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 залишене без змін.

04.08.2023 року Немишлянським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ відкрите виконавче провадження №72426710 з виконання виконавчого листа № 645/8052/19 від 27.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням 168003,04 грн. (сто шістдесят тисяч три гривні чотири копійки), та на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (десять тисяч гривень).

З огляду на невиконання відповідачкою грошового зобов`язання, що виникло у неї на підставі вказаного вище рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова позивач звернувся до суду з цим позовом.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач просить стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати у розмірі 149723,03 грн. та 3 % річних по заборгованості у розмірі 34000,12 грн., розраховані позивачем з період з 22.11.2018 року по 27.03.2025 року, посилаючись на те, що у заочному рішенні вказано, що під час розгляду у Фрунзенському районному суді м. Харкова кримінального провадження за № 0000242 від 07.04.2016, за обвинуваченням ОСОБА_3 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України внаслідок ДТП, що сталася 08.03.2016 з провини ОСОБА_2 та за результатами висновку судової авто товарознавчої експертизи № 25486 від 22.11.2018 року, вартість відновлюваного ремонту «Skoda Superb» станом на 22.11.2018 складає 168003,04 грн.. Згідно із вказаним судовим рішенням потерпілому з провини ОСОБА_2 була завдана матеріальна та моральна шкода на загальну суму 178003,04 (сто сімдесят вісім тисяч три грн. чотири коп.).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625ЦКУкраїни визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї.

За правилом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно відомостей з ЄДРСР заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 по справі № 645/8052/19 провадження № 2/645/623/20, яким частково задоволені позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням 168003,04 грн. (сто шістдесят тисяч три гривні чотири копійки), та на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (десять тисяч гривень), набрало законної сили 07.08.2020 року.

Суд вважає необґрунтованим та безпідставним здійснення стороною позивача розрахунку 3 % річний та інфляційний втрат, починаючи з 22.11.2018 року, тобто дати висновку судової авто товарознавчої експертизи № 25486 від 22.11.2018 року, за змістом якого вартість відновлюваного ремонту «Skoda Superb» станом на 22.11.2018 складає 168003,04 грн., оскільки судове рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачки на користь позивача у загальній сумі 178003,04 грн. було ухвалено лише 28.04.2020 року, та набрало законної сили 07.08.2020 року.

Таким чином у зв`язку із невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, що виникли на підставі вищевказаного заочного рішення суду, набрало законної сили 07.08.2020 року, позивач набув право стягнення з останньої 3% річних та інфляційних.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, правильним є розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 року по справі № 645/8052/19 у відповідачки ОСОБА_2 виникло зобов`язання щодо сплати грошових коштів у розмірі 178003,04 грн.

Однак ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів не виконала, грошові кошти на користь стягувача ОСОБА_1 не сплатила, а тому є такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання на користь позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

Судом здійснено перерахунок інфляційних витрат за період з 8 серпня 2020 року по 27 березня 2025 року, та сукупний індекс інфляції склав 1,75711733, а тому інфляційні витрати за вказаний період склали 134769,19 грн. (178003,04 х 1,757711733 178003,04= 134769,19).

Також, судом здійснено перерахунок 3% річних за період з 8 серпня 2020 року по 27 березня 2025 року, що складає 24769,24 грн. (178003,04 х 1693 дні прострочення х 3% річних / 365=24769,24).

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 грошове зобов`язання, що виникло у неї на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28.04.2020 року по справі № 645/8052/19 не виконала, інфляційні втрати на суму 134769,19 грн. та 3% річних на суму 24769,24 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачки належить стягнути на користь державного бюджету України, судовий збір у сумі 1595,38 грн.

Керуючись ст.ст.4,10-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати на суму 134769,19 грн., 3% річних на суму 24769,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 1595,38 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 03 грудня 2025 року.

Суддя О.В. Федорова