Справа № 453/1854/25
№ провадження 2/453/978/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Брони А.Л.

секретаря судового засідання Бендеш А.І.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

31.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою «А-1»), з господарськими будівлями та спорудами: сарай літера «Б», сарай літера «В», убиральня літера «Г», ворота - №1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,8 кв.м., в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 04.11.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.12.2025 року було залучено ОСОБА_2 в якості співвідповідача у даній цивільній справі та виключено її з числа третіх осіб.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09.12.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3 , після смерті котрої відкрилась спадщина, до складу якої увійшов, зокрема, спірний житловий будинок. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно тексту якого все своє майно заповіла у рівних частках своїм внукам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Позивачка спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном в розумінні положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини. Інша спадкоємиця за заповітом після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 визначений законодавством строк для прийняття спадщини пропустила та не зверталася в органи нотаріату з питань оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 ..

Внаслідок наведеного позивачка вважає, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 як на належну їй на підставі заповіту частину спадкового майна, так і на частину майна, яке не було успадковано ОСОБА_2 .

29.07.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі такого через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

На підставі наведеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку позивачка вважає, що наявні достатні законні підстави для визнання за нею права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

27.11.2025 року на адресу суду надійшло клопотання голови Сколівської міської ради Львівської області Романишин М.С., в якому він просить розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

08.12.2025 року на адресу суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_4 в якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнає та не заперечує щодо задоволення таких.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 2002 року Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області на підставі актового запису № 35.

Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджується наступним.

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 24 грудня 1977 року Нежухівською сільською радою Стрийського району Львівської області (актовий запис №83), батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №6 від 12.06.2025, батьками ОСОБА_7 записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №8 від 12.06.2025, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 30.04.1977 року було зареєстровано шлюб та присвоєно прізвище дружині « ОСОБА_10 ».

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на АДРЕСА_1 .

17 вересня 1996 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Мельник С.Б. за реєстровим № 72, згідно тексту якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла в рівних частинах своїм внукам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як встановлено, позивачка спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном в розумінні положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, що підтверджується наступним.

Так, згідно довідки №1273, виданої 30.10.2025 року Сколівською міською радою Львівської області, ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ). На день смерті такої була зареєстрована та фактично проживала ОСОБА_1 (внучка).

29 липня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вказаної заяви державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк В.І. 29.07.2025 року було заведено спадкову справу № 177/2025.

Згідно листа завідувача Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк В.І. № 548/01-16 від 17.09.2025 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Так, відповідно до роз`яснень, наданих у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року.

Частиною 1 статті 534 ЦК УРСР було визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Частиною 2 статті 554 ЦК УРСР визначалось, що якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 іншою спадкоємицею за заповітом відповідачкою у справі ОСОБА_2 , оскільки така пропустила шестимісячний строк, визначений законодавством для прийняття спадщини, та не вчинила дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини в розумінні ст. 549 ЦК УРСР.

Відтак з огляду на те, що одна зі спадкоємців за заповітом відповідачка у справі ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла, то до позивачки ОСОБА_1 , як до іншої спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_3 , перейшло право на її частку у спадковому майні згідно ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР.

Відповідно до п.3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до норм ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

З технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 12 серпня 2025 року, та довідки №2144 від 15.09.2055, вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку, позначеного у технічному паспорті літерою «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 54,8 кв. м, з неї житлова 35,2 кв. м. Приналежним майном до цього жилого будинку є господарські будівлі та споруди: сарай - літера «Б», сарай літера «В», убиральня - літера «Г», ворота - №1, огорожа - №3. Даний житловий будинок побудований в 1958 році та не є самочинним. Інвентаризаційна вартість 91 623 грн. Згідно даних технічного архіву Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентризації право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.

Згідно довідки №1274, виданої 30.10.2025 року старостою АДРЕСА_2 , житловому будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, згідно схематичного плану селища від 24.02.2009 рішення №42 Верхньосиньовидненської селищної ради присвоєно адресу: АДРЕСА_3 . Будинок рахується за ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна ОСОБА_3 набула за життя право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак позивачка набула право власності на спірний будинок, як на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 1223, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на житловий будиное (позначений у технічному паспорті літерою «А-1»), з господарськими будівлями та спорудами: сарай літера «Б», сарай літера «В», убиральня літера «Г», ворота - №1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Сколівська міська рада Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: Львівська область, Стрийський район, м. Сколе, м-н. Незалежності, 1, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий.

Суддя