РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі:головуючого судді -Букіної О.М.,

при секретарі -Черчукан В.О.,

представника позивача -Давидюка О.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача -ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» плату за проживання в гуртожитку, а саме: основний борг - 235 780,00 грн; інфляційні втрати - 49 625,59 грн; три відсотки річних - 12 022,38 грн, що в загальному розмірі складає 297 427,97 грн.

Позов обґрунтований тим, що на підставі наказів Міністерства транспорту України від 23.04.2001 №238 та від 30.04.2003 №334 у власності позивача перебуває гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 на підставі Ордеру серія ГБ №010 від 27.12.2012 на жилу площу в гуртожитку АДРЕСА_2 , вселився в кімнату №32 .

У період 2019-2024 років позивач має укладені договори з постачальниками/ виконавцями всіх комунальних послуг, кінцевими споживачами яких є мешканці Гуртожитку, в тому числі відповідач.

Позивач здійснює відповідні розрахунки з постачальниками/виконавцями всіх комунальних послуг, а саме, з КП «Київтеплоенерго» за постачання теплової енергії у гарячій воді, з ПАТ «АК «Київводоканал» за водопостачання та водовідведення, ДП «Альтфатер» поводження з відходами, з АТ «Київгаз» за газопостачання, з ТОВ «Київські енергетичні послуги» за електропостачання.

У період 2019-2024 років позивач виконуючи свої обов`язки, постійно забезпечує електропостачання, водопостачання та водовідведення, опалення, газопостачання, надання інших послуг, що підтверджується укладеними договорами та актами наданих послуг з постачальними організаціями.

Порядок та умови оплати за проживання в гуртожитку визначені Положенням про користування гуртожитком ВАТ «КЕВРЗ», погодженим із профспілковою організацією та затвердженим Головою правління 31.10.2003.

Згідно з розділом 5 Положення, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за утримання будівлі та комунальні послуги. Розмір плати визначається за розрахунком вартості проживання, що формується на підставі фактичних витрат підприємства та затверджується власником гуртожитку. Оплата здійснюється до 10 числа наступного місяця шляхом утримання із заробітної плати або безготівково через банк.

Отже, відповідач фактично проживаючи в гуртожитку, споживаючі комунальні послуги не виконує належним чином свій обов`язок з оплати проживання в гуртожитку, в тому числі і комунальних послуг, у наслідок чого утворилась заборгованість відповідача за проживання в гуртожитку, яка з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України становить 297 427,97 грн.

З огляду на викладене вище позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно із Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.07.2024 справу розподілено судді Букіної О.М.

30.07.2024 надійшла інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31.07.2024 призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

05.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він заперечує проти позову та зазначає, що наприкінці 2012 року відповідач вселився до кімнати № 32 гуртожитку на підставі ордеру. Трудові відносини між сторонами припинено 10.03.2020, після чого керівництво позивача поставило вимогу звільнити кімнату. У зв`язку зі створенням умов, що унеможливлювали подальше проживання, відповідач із сім`єю був змушений орендувати інше житло. Спочатку квартиру у АДРЕСА_4 , а після початку повномасштабної агресії РФ фактично проживав у Рівненській області як внутрішньо переміщена особа.

З вересня 2022 року відповідач проживає у квартирі в с. Новосілки на підставі договору оренди. Надані докази підтверджують, що з 01.07.2020 він фактично не проживає у гуртожитку.

Відповідач також зазначає, що порядок користування гуртожитками визначений Примірним положенням, затвердженим постановою КМУ № 498. Згідно з п. 15 Порядку плата вноситься особами, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), однак між сторонами такого договору не укладено. Плата за проживання включає лише витрати, пов`язані з фактичним користуванням житлом та комунальними послугами. Оскільки відповідач із липня 2020 року не проживає у гуртожитку, обов`язок зі сплати будь-яких сум відсутній. Крім того, вважає, що позивач у позові не навів та не обґрунтував застосовані тарифи, що робить розрахунок необґрунтованим. Таким чином, вважає, що вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

22.11.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій він не визнає доводи відповідача та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Щодо обов`язку відповідача сплачувати плату за користування кімнатою позивач звертає увагу на те, що у період з грудня 2020 року по травень 2024 року відповідач регулярно та частково сплачував плату за проживання, що підтверджує визнання ним відповідного обов`язку. При цьому, жодних скарг на якість чи обсяг наданих послуг від відповідача не надходило.

Сплата за проживання у місяці, коли відповідач стверджує, що не проживав у гуртожитку (травень, липень, серпень, жовтень-грудень 2021 року, січень 2022 року, вересень 2023 - травень 2024), спростовує його доводи про відсутність обов`язку вносити плату.

Наголошує, що відповідач вселився та зареєстрував місце проживання у кімнаті № 32 , яка й надалі перебуває у його вільному володінні та користуванні, а плата за проживання в гуртожитку не пов`язана виключно з фактом фізичного перебування особи у кімнаті, оскільки включає витрати з утримання гуртожитку та оплату комунальних послуг за договорами, які позивач сплачує щомісячно незалежно від кількості днів проживання відповідача.

Щодо доводів про необґрунтованість тарифів представник позивача зазначає, що до позовної заяви долучено калькуляції вартості проживання, складені відповідно до п. 15 Примірного положення про гуртожитки та Положення про користування гуртожитком ВАТ «КЕВРЗ».

Зазначені нормативні акти прямо регулюють правовідносини з оплати проживання в гуртожитку, а посилання відповідача на норми житлового законодавства щодо будинків державного та громадського фонду регулюють інші правовідносини.

Вважає, що доводи позивача є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вказував на те, що будь-яких заяв до адміністрації гуртожитку чи позивача про те, що відповідач не проживає у спірному гуртожитку та не користується кімнатою та наданими послугами, відповідач у передбаченому законом порядку не подавав. У зв`язку з цим позивач вважає відсутніми будь-які правові підстави для задоволення вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

03.12.2024 від відповідача надійшов відзив на відзив позивача в якому відповідач заперечує доводи позивача, оскільки протягом проживання в гуртожитку неодноразово звертався зі скаргами щодо незадовільного стану приміщень, тривалої відсутності водопостачання, аварійності електромереж та необґрунтованого нарахування платежів, однак усі звернення були проігноровані. Фактично проживання стало неможливим, унаслідок чого відповідач був вимушений виїхати та з липня 2020 року у гуртожитку не мешкає, що підтверджується документально. У цей період він сплачував лише витрати на теплопостачання, що підлягає оплаті незалежно від проживання за законом, а інші комунальні послуги ним не споживалися.

Вважає, що калькуляція, надана позивачем, є неповною та економічно необґрунтованою, оскільки не містять кількісних показників, а розмір плати за комунальні послуги був необґрунтовано збільшений більш ніж удвічі. Також посилався на те, щшо позивач також обмежував відповідача у користуванні житлом, не забезпечував належні умови проживання, створював перешкоди в реєстрації місця проживання та навіть після виїзду використовував кімнату для розміщення своїх працівників.

Вважає, що у сукупності ці обставини підтверджують відсутність у відповідача обов`язку сплачувати будь-яку плату за проживання та недоведеність нарахованих позивачем сумм за вказаним позовом.

30.10.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі в яких він звертає увагу суду, що надані позивачем калькуляції є незаконними та необґрунтованими. По-перше, розрахунок плати здійснено не за квадратними метрами, як того вимагає ст. 66 ЖК України, а за кількістю осіб у кімнаті. По-друге, в калькуляціях відсутні показники фактичного споживання комунальних послуг, тарифи, обсяги використання води, електроенергії чи газу - вказані лише фіксовані суми без будь-якого обґрунтування. По-третє, до вартості проживання незаконно включено витрати, які не відносяться до комунальних послуг, зокрема прибуток, ПДВ та інші платежі, що прямо суперечить законодавству.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що позивач визначив вартість проживання на власний розсуд, порушивши вимоги закону, а тому заявлені вимоги про стягнення заборгованості є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

30.10.2025 представник позивача подала додаткові пояснення, у яких зазначив, що на запити до структурних підрозділів ПрАТ «КЕВРЗ» були отримані відповіді щодо методики розрахунку та підстав включення витрат до калькуляцій. Ці дані покладено в основу поданих пояснень. Посилаючись на п. 15 Примірного положення про користування гуртожитками, представник зазначає, що плата за проживання законно включає як витрати на житлово-комунальні послуги (тепло, вода, газ, електроенергія, вивіз сміття тощо), так і інші витрати для забезпечення належних умов проживання та побуту.

За даними бухгалтерського обліку, фактичні витрати на утримання гуртожитку складаються з оплати комунальних послуг, зарплати персоналу та ЄСВ, матеріалів, ремонту, амортизації, податків, дезінсекції, вивозу відходів, прання білизни, медоглядів персоналу та інших господарських витрат. Представник позивача стверджує, що всі ці статті фактично несе підприємство, тому вони правомірно включені до планової калькуляції, а відпускна ціна проживання є економічно обґрунтованою. Також зазначає, що у 2020-2024 роках держава чи місцева влада не встановлювали граничної вартості проживання, тому підприємство мало право самостійно визначати розмір плати.

30.10.2025 представник відповідача подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що посилання позивача на стандарти бухгалтерського обліку є нерелевантними, а вимога включити до калькуляції «прибуток» у 20 % нічим не обґрунтована. У калькуляції, що діяла з 01.06.2018, прибуток взагалі не передбачався.

Також він наголосив, що позивач посилається на норми Податкового кодексу, але не надав жодних податкових накладних для підтвердження своїх розрахунків. Крім того, фактичні витрати на комунальні послуги є змінними та залежать від реального споживання. Розрахунки позивача не враховують сезонності та перерв у постачанні послуг, оскільки щомісяця нараховуються однакові суми.

Додатково відповідач зазначив, що не отримував побутових послуг (прання чи заміна білизни), а доказів їх надання немає.

Вважає, що додаткові пояснення позивача від 30.10.2025 не містять даних, показників, розрахунків або обґрунтувань фактичних витрат по кімнаті №32 площею 15 м.кв. щодо наданих комунальних послуг за період з 01.05.2018 по 31.05.2024 роки.

13.11.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення в яких він зазначає, що відповідачем здійснено ґрунтовний аналіз документів, які містяться в матеріалах справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У результаті даного аналізу сформовані розрахунки на основі фактичних витрат і тарифів за 2019-2024 роки, здійснені за принципом бухгалтерських обчислень, який викладений в поясненнях позивача.

Вважає, що в калькуляціях позивача за 2019 рік штучно завищено витрати на житлово-комунальні послуги, зокрема шляхом підвищення тарифу на електроенергію та збільшення фактичних витрат, що видно з актів і розшифровок, наданих самим позивачем.

Крім того, вважає, що позивач не надав жодних первинних документів, які підтверджували б реальні витрати на утримання гуртожитку, у тому числі документи щодо нарахування зарплати персоналу та ЄСВ. Отже, обґрунтованість позову не доведена належними доказами, а наведені позивачем дані є припущеннями, що не може бути підставою для задоволення позову.

18.11.2025 представник позивача подав додаткові пояснення, у яких заперечує висновки відповідача, викладені в його поясненнях від 28.10.2025 та 01.11.2025. Позивач зазначає, що аналіз відповідача щодо калькуляцій плати за проживання є безпідставним, оскільки ПрАТ «КЕВРЗ» як приватний власник гуртожитку розраховує плату відповідно до Примірного положення про гуртожитки, а не за нормами ст. 66 ЖК України, що стосуються державного і громадського житлового фонду. Плата за проживання правомірно включає витрати власника на утримання гуртожитку та оплату комунальних послуг за укладеними договорами, оскільки мешканці отримують комплексну послугу проживання.

Позивач також заперечує твердження відповідача про «соціальний» статус гуртожитку, оскільки він належить приватному житловому фонду та не використовується в порядку, передбаченому Законом «Про житловий фонд соціального призначення». Як суб`єкт господарювання, позивач установлює вартість послуг відповідно до законодавства, статуту та Положення про користування гуртожитком. Податкові накладні не подані, оскільки не підтверджують факту користування гуртожитком і не є належними доказами. Доводи відповідача щодо необґрунтованості витрат на оплату праці персоналу, ЄСВ, накладних витрат та амортизації є неправомірними, оскільки такі витрати входять до управління гуртожитком та обґрунтовані нормами бухгалтерського обліку й Примірним положенням про гуртожитки. Розрахунок плати здійснюється на підставі фактичних витрат минулих періодів, а ЗУ«Про житлово-комунальні послуги» не застосовується, оскільки споживачем комунальних послуг є позивач, а не відповідач.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд приходить до наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, відповідно до наказів Міністерства транспорту України від 23.04.2001 №238 та від 30.04.2003 №334 у власності позивача перебуває гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У період 2019-2024 років позивач має укладені договори з постачальниками/ виконавцями всіх комунальних послуг, кінцевими споживачами яких є мешканці Гуртожитку, в тому числі відповідач, водночас, Товариство здійснює відповідні розрахунки з постачальниками/виконавцями всіх комунальних послуг, а саме, з КП «Київтеплоенерго» за постачання теплової енергії у гарячій воді, з ПАТ «АК «Київводоканал» за водопостачання та водовідведення, ДП «Альтфатер» поводження з відходами, з АТ «Київгаз» за газопостачання, з ТОВ «Київські енергетичні послуги» за електропостачання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі Ордеру серія ГБ №010 від 27.12.2012 на жилу площу в гуртожитку АДРЕСА_2 , вселився в кімнату №32 .

Відповідач зареєстрований в кімнаті №32 , яка обладнана санвузлом для якої розраховано та затверджено калькуляції плати за проживання щомісячною

Порядок та умови оплати за проживання в Гуртожитку, визначені в Положенні про користування гуртожитком ВАТ «КЕВРЗ», що погоджене з профспілковою організацією та затверджене Головою правління ВАТ «КЕВРЗ» ОСОБА_3 31 жовтня 2003 року.

Відповідно до розділу 5 «Плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги» цього Положення, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за утримання будівлі гуртожитку та комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається (калькуляції вартості проживання в гуртожитку). відповідно до розрахунку. Розрахунок відповідної вартості проживання розраховується з врахуванням всіх фактичних витрат підприємства, та затверджується власником гуртожитку. Кошти за житлово комунальні послуги вносяться не пізніше 10 числа наступного місяця. шляхом вирахування із заробітної плати працівника та /або оплата проводиться через банк (безготівкова форма оплати).

Відповідно до пунктів 7, 10, 15 Примірного положення про користування гуртожитками, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилою площею здійснюється у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла. Наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством. Плата за проживання у гуртожитку включає витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами).

Частиною 1 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України №498 від 20.06.2018 року "Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками" передбачено, що наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом. 15 Примірного положення про користування гуртожитками затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №498 від 20.06.2018 встановлено, що особи, які проживають гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживанн відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати н оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами; інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання. майна гуртожитку, зазначеного в аб. 1 п. 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за проживання в гуртожитку за період з 01.05.2018 по 31.05.2024 складає 297 427,97, з яких: основний борг - 235 780,00 грн, інфляційні втрати - 49 625,59 грн, три відсотки річних - 12 022,38 грн.

Не погоджуючись з позовом, відповідач зазначає у своєму відзиві, що з липня 2020 року він фактично не проживає у гуртожитку. У цей період ним сплачувалися лише витрати на теплопостачання, оскільки така оплата є обов`язковою незалежно від фактичного проживання. Інші комунальні послуги, за його твердженням, ним не споживалися і, відповідно, не підлягають оплаті.

Згідно п.6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до п.п.7 п 45. Постанови Кабінету Міністрів України №690 від 05.07.2019 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Підпунктом 11-1 п. 47 цієї постанови, інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі.

У матеріалах справи відсутня будь-яка заява, якою відповідач повідомляв би виконавця послуг про свою тимчасову відсутність у житловому приміщенні.

У судовому засіданні він також не надав доказів на підтвердження такого повідомлення.

З пояснень самого відповідача вбачається, що про тимчасову відсутність він інформував бухгалтера лише у телефонному режимі, проте будь-яких письмових заяв,у порядку визначеному чинним законодавством позивачу не подава.

Аналіз наведених норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України № 690 від 05.07.2019 свідчить, що право споживача на неоплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання виникає лише за умови належного документального підтвердження тимчасової відсутності та подання виконавцю відповідної заяви у встановленому законом порядку.

У даному випадку відповідач не подавав виконавцю жодної письмової заяви, не надав документів, що підтверджують його тимчасову відсутність понад 30 днів, та не оформив відмову від отримання послуг у передбачений законом спосіб.

Крім того, у судовому засіданні відповідач пояснив, що він за кріпленою за ним кімнатою у гуртожитку не проживав тривалий час та за його згодою у його кімнаті проживала інша особа- ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив, що він тривалий час проживає у кімнаті відповідача за згодою останнього. Також пояснив, що за проживання у кімнаті відповідача, він сплачував відповідачу плату у розмірі 4000,00 грн-5000,00 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо) та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг; і відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 в редакції Постанови КМУ № 45 від 24.01.2006 р. із наступними змінами та доповненнями, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховуються щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Отже, позивач і відповідач є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Аналізуючи матеріали справи суд вважає встановленим, що відповідач хоча і не проживав у спірній кімнаті гуртожитку, проте визнавав за собою право нею користуватися та від отримання спірних послуг у передбаченому законом порядку не відмовлявся, а за усною згодою відповідача у його кімнаті проживав ОСОБА_4 , який користувався житловим приміщенням у гуртожитку та отримував надані послуги, за що відповідач отримував плату щомісячно у сумі 4000,00 грн., а згодом 5000,00 грн.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що доводи відповідача про те, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості за надані послуги, суд вважає недоведеними.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не у повному обсязі виконував взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг, у зв`язку із чим має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 235 780,00 грн.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості, згідно якого за період з 01.05.2018 по 31.05.2024 за відповідачем обліковується борг по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 235 780,00 грн.

Обгрунтованість суми заборгованості підтверджується наданими позивачем численними договорами з постачальниками послуг, калькуляцією вартості проживання, службовими записками щодо витрат з електрочної енергії, актами приймання-передачі фактично наданих послуг та товарної продукції і їх оплати.

Аналізуючи доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову, суд вважає, що вказаний вище розмір заборгованості , відповідачем не спростовано.

Крім того, суд вважає, що відповідачем не надано доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову і в частині того, що у останнього відсутній обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг за спірний період, належного виконання зобов`язання та відсутності спірної заборгованості.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку та з яким погожується суд, вбачається, що інфляційна складова суми заборгованості за період з 01.05.2018-31.05.2024 становить у розмірі 49626, 59 грн, а 3% річних у розмірі 12 022, 38 грн.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому в силу вимог ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення вказані вище суми.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, доводи позову відповідачем не спростовані, а відтак суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись вказаним та статями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (, адреса: м. Київ, вул. Ползунова, буд. 2) заборгованість у розмірі 235 780,00 грн, інфляційну складову суми боргу у розмірі 49 625,59 грн, три відсотки річних у розмірі 12 022,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (, адреса: м. Київ, вул. Ползунова, буд. 2) судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Букіна