РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/10999/25

Провадження № 2/712/4297/25

10 грудня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Марцішевська О.М.,

при секретарі Безруковій Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

14 серпня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що 13.07.2023 року позивача надав у борг згідно договору позики 31 500 грн. відповідачу, що підтверджується Розпискою від 13.07.2023 р.

Згідно розписки від 13.07.2023 р. відповідач зобов`язувався повернути позику частинами у серпні 2023 17 000 грн.; у вересні 2023 16 500 грн. Тобто, днем повернення вважався останній день відповідного місяця. Відповідач на виконання розписки від 13.07.2023 р. зобов`язувався позику сплачувати на карту Приватбанку № НОМЕР_1 .

У серпні 2023 було погашено - 500 грн. готівкою, про що мною була надана Відповідачу розписка, яка знаходиться у Відповідача, про погашення цієї суми. (31 500 500 = 31 000 грн.).

Станом на зараз відповідач проходить військову службу та з 2024 року на зв`язок не виходить.

05.08.2024 року Позивачем надіслано претензію (вимогу) у порядку ст.530 ЦК України з вимогою сплатити борг у сумі 31 000 грн. згідно договору позики Розписки від 13.07.2023 р., на карту Приватбанку № 283497 на ім`я ОСОБА_1 .

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг згідно договору позики Розписки від 13.07.2023 року в сумі 31 000 грн.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та мсіце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом доставлення судових повісток до Електронних кабінетів сторін у підсистемі ЄСІТС "Електронний Суд".

Позивач скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Відповідно до ч.6,7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 судова повістка отримана 08 листопада 2025 року в електронний кабінет підсистеми "Електронний Суд", відтакож вважається врученою належним чином у розумінні ст.128 ЦПК України. Право на подачу відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Хід розгляду справи, заяви, клопотання, процесуальні дії

18 серпня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху.

19 серпня 2025 року позивач скерував до суду заяву про усунення недоліків.

22 серпня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

14 серпня позивач скерував до суду клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

30 вересня 2025 року позивач скерував до суду клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 13.07.2023 року.

2. Мотивувальна частина

13 липня 2023 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 розписку такого змісту: «Я, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 31 500 (тридцять одна тисяча п`ятсот ) гривень та зобов`язуюсь повернути в серпні 2023 року - 17 000 грн. та вересні 2023 року - 16500 грн на карту Приватбанку НОМЕР_2 ". Розписка містить паспортні дані та місце проживання і підпис ОСОБА_2 , повний номер банківської карти.

Наявний у позивача оригінал розписки був досліджений в судовому засіданні під час судового розгляду.

Згідно пояснення позивача, у серпні 2023 було погашено - 500 грн. готівкою. Інших сплат відповідачем на виконання зобов`язань за розпискою від 13.07.2023р. не здійснювалось.

05.08.2024 року позивачем надіслано претензію (вимогу) у порядку ст.530 ЦК України з вимогою сплатити борг у сумі 31 000 грн. згідно договору позики Розписки від 13.07.2023 р., на карту Приватбанку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 . Вказана претензія залишена без виконання.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справа № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

Мотивована оцінка суду аргументів учасників справи та позиція суду з питання порушення, не визнання або оспорення права, свободи чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду

У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли з договору позики та регулюються цивільним законодавством.

На підтвердження факту укладення між сторонами договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 31500 гривень із зобов`язанням повернути у вересні 2023 року позивача позивач надав до суду розписку від 13 липня 2023 року, підписання якої відповідачем не спростовано.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1031/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Зміст розписки від 13 липня 2023 року чітко визначає отримання коштів саме у позику та обов`язок відповідача повернути позичені кошти в строку визначені договором, отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України.

Вказана розписка була підписана особисто відповідачем та по її тексту чітко зазначено, що вона надається відповідачем, який є позичальником, позивачу як позикодавцю з підтвердженням отримання грошових коштів в сумі 31 500 гривень із зобов`язанням в серпні 2023 року повернути 17 000 грн., а у вересні 2023 року 16 500 грн., також зазначаються реквізити та ідентифікуючі дані позикодавця, позичальника. Отже, розписка від 13 липня 2023 року за своєю природою є борговим документом, оскільки містить такі істотні умови договору позики, як обов`язок повернути грошові кошти та строки виконання боргового зобов`язання. У серпні 2023 було погашено частково борг - 500 грн. готівкою.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що підписанням розписки, відповідач у повному обсязі розумів наслідки взяття на себе боргових обов`язків та проти них не заперечував.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, суд враховує, що вказаний договір не визнаний недійсним, отже є чинним, а тому підлягає до виконання та відмова від договірних зобов`язань в односторонньому порядку не допускається.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики в сумі 31 500 гривень відповідачем у повному обсязі не виконано, чим порушені права та законні інтереси позивача.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову стягнення заборгованості за договором позики у розмірі неповернутої суми позики 31 000 грн.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення суду, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Питання про судові витрати

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн. 00 коп. згідно квитанції № 1640-8254-3541-2957 від 18.08.2025 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору, як передбачено ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 626, 627, 1046, 1047 ЦК України, ст. 263, 264, 265 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 липня 2023 року в сумі 31 000 грн., судові витратипо оплаті судового збору в розмірі 968,96 грн., всього стягнути 31 968 грн. 96 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Дата складення повного тексту рішення 10 грудня 2025 року