Справа № 342/689/25
Провадження № 2/342/560/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.

секретаря судового засідання Малик Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Товариства) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість: за договором позики №2395119 у розмірі 20377,50 грн, за договором позики № 73461531 у сумі 22898,50 грн. Всього стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 43276 грн, сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2395119. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством укладено договір факторингу №14/06/21 та відповідно до реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу від 14.06.2021 Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 20377,50 гривень, з яких 13000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 390 гривень сума заборгованості за відсотками, 6500 гривень сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою, 487,50 гривень сума заборгованості за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

04.10.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №73461531 про надання споживчого кредиту. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством укладено договір факторингу №14/06/21 та відповідно до реєстру боржників №44 від 21.02.2025 до договору факторингу від 14.06.2021 Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 22 898,50 гривень, з яких 7000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 1762,50 гривень сума заборгованості за відсотками, 13986 гривень сума заборгованості за пенею, 150 гривень сума заборгованості за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору , на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Провадження у даній справі відкрито 16.07.2025, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.07.2025 ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що об`єднання у позовній заяві двох окремих договір є грубим порушенням правил об`єднання позовних вимог, оскільки кожен договір повинен аналізуватися окремо. Звертає увагу, що на підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана у додатках до договорів факторингу. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у заміні первісного кредитора новим у межах існуючого зобов`язання. Таким чином, відступлення права вимоги може стосуватися лише дійсних прав, які існують на момент їх передачі. Тобто фактично заміна кредитора у зобов`язанні не відбулася, оскільки передача права вимоги за зобов`язанням, яке виникло після закінчення дії та виконання договору факторингу, не є можливою. Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні у матеріалах справи договори було створено у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронними підписами уповноважених на це осіб, що є обов`язковим реквізитом електронного документу. Наголосив, що не укладав саме ті договори позики, які долучено як копії до позовної заяви, в редакції, що наведена представником позивача, відповідно відсутні докази погодження вказаних в цих документах процентних ставок та інших кабальних умов кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не доводить однозначно, що відповідач погодив саме ці кредитні умови. Вважає договори неукладеними.

Також заявлені позивачем вимоги про стягнення 6500 грн за процентами за понадстрокове користування позикою за договором №2395119, 13986 гривень сума заборгованості за пенею за договором №73461531 теж не підлягають задоволенню, оскільки законом звільнено позичальників від такої відповідальності на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період триваючого воєнного стану.

Крім цього, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування відповідачу позик.

11.08.2025 представник Товариства подав відповідь на відзив, просив позовні вимоги задовольнити.

Зазначив, що позивач скористався своїм правом об`єднати однорідні позовні вимоги за позовом одного і того самого позивача до того ж відповідача та позовні вимоги за двома кредитними договорами пов`язані між собою підставою виникнення. Крім цього, об`єднання в позові декількох однорідних позовних вимог сприяє процесуальній економії процесуальних засобів. Щодо укладених договорів факторингу, такі укладені відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло на момент їх укладення та не порушують права та законні інтереси відповідача. Між сторонами укладено договори в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Сторони домовились, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Тобто для укладення кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи незавершення дії унеможливлює укладення договору. Відповідач при підписанні кредитних договорів не висловлював жодних заперечень чи зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження всіх умов нарахування відсотків зазначених договорів, зокрема, і щодо процентів та пені за невиконання умов договору. Відповідач умови договорів не виконував, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами є правомірним. Відповідач не надав суду належних і достовірних доказів на спростування позовних вимог, зокрема, щодо незарахування коштів на його рахунок, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Крім цього, заперечуючи щодо позовних вимог відповідач може подати відповідні банківські документи на підтвердження своїх доводів та міркувань.

Ухвалою від 29.09.2025 витребувано у Товариства належним чином завірені копії перерахунку кредитних коштів, розрахунки заборгованості за договором позики №2395119 від 12.08.2024 та договором позики №73461531 від 04.10.2024. Судове засідання відкладено.

16.10.2025 на виконання вимог ухвали Товариство надало розрахунки заборгованості за договорами №2395119 від 12.08.2024 та №73461531 від 04.10.2024, отриманих від первісного кредитора. Вимоги ухвали виконано частково.

17.10.2025 представник Товариства просила долучити додаткову угоду №73461531 до договору позики від 04.10.2025, просили поновити строк для подання доказів. Крім цього, представник Товариства подала клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 28.10.2025 задоволено.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, просив вимоги позову задовольнити.

У судові засідання відповідач не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином: судові повістки про виклик до суду надсилалися до електронного кабінету ОСОБА_1 .

Дії представника позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом, враховуючи про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, враховуючи поданий ним відзив, що свідчить про обізнаність щодо розгляду справи у суді, прийнято рішення про розгляд справи за відсутності її учасників.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 12.08.2024 між ТОВ «1 Безпечним агентством необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2395119 на суму 13000 грн на строк 30 днів, процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики /день 0,01% (фіксована), процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,225% в день, фіксована, проценти за понадстрокове користування позикою за день 5%, комісія за надання позики 6,46% фіксована від суми наданої позики, що складає 839,800 гривень.

Договір підписано сторонами електронним підписом.

04.10.2024 між ТОВ «1 Безпечним агентством необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №73461531 на суму 1000 грн на строк 30 днів, процентна ставка 0,250% в день, фіксована, денна процентна ставка/день 0,750%, комісія за надання позики 15,00%, що у грошовому виразі складає 150,00 гривень.

Договір підписано сторонами електронним підписом.

До матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту до договору позики, підписаний ОСОБА_1 .

Також суд прийняв до уваги долучену представником позивача додаткову угоду №73461531 до договору позики №73461531 від 04.10.2024, згідно п.1.1 якого внесено зміни до п.п. 2.1 п.2 договору та викладено у новій редакції «2.1. Сума позики 7000 грн». Згідно п.1.2 сторони домовились, що починаючи з дня збільшення суми позики до дати повернення позики, що визначена п.п. 2.1 п.2 додаткової угоди, нарахування процентів за користування позикою (її частиною) здійснюється за ставкою 1%. У зв`язку з цим викласти п.2.3 п.2 договору у наступній редакції: «п.2.3 процентна ставка/день 1% (фіксована)».

Додаткова угода підписана сторонами електронним підписом.

Положеннями пунктів 4, 5.1, вказаних договорів визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики, виходячи і з строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором.

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/uа/informaciya, https://mycredit.ua/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 18 договорів якщо сума позики, зазначена в п. 2 договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього одговору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п.2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства.

Якщо сума позики, зазначена в п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 21, 22 договорів, такі укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно із Закону України «Про електронну комерцію».

Підписаний такий чином договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

За даними АТ КБ «ПриватБанк» від 05.11.2025 №20.1.0.0.0/7-251031/10250-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку на 12.08.2024 відкрито такі карткові рахунки: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . На ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 та по рахунку

НОМЕР_2 було зарахування коштів на суму 13000 грн від 12.08.2024; на суму 1000 гривень від 04.10.2024; на суму 6000 гривень від 09.10.2024.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За нормами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством укладено договір факторингу №14/06/21 з додатковою угодою від 28.07.2021, від 13.06.2022, від 23.12.2024 та відповідно до реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу від 14.06.2021 Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №2395119 на суму 20377,50 гривень, з яких 13000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 390 гривень сума заборгованості за відсотками, 6500 гривень сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою, 487,50 гривень сума заборгованості за комісією.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством укладено договір факторингу №14/06/21 з додатковою угодою №48 від 21.02.2025 та відповідно до реєстру боржників №44 від 21.02.2025 до договору факторингу від 14.06.2021 Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №73461531 на суму 22898,50 гривень, з яких 7000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 1762,50 гривень сума заборгованості за відсотками, 13 986, 00 сума заборгованості за пенею, 150 гривень сума заборгованості за комісією.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін, платіжні інструкції переказу коштів, що підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеними з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договорами.

Таким чином, Товариство набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №2395119 на суму 20377,50 гривень; за договором позики №73461531 на суму 22898,50 гривень.

Дослідивши укладені договори, суд зазначає, що такі з відповідачем укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення відповідачем дій, передбачених п.п.21,22 договорів, кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 127/33824/19: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ».

Отже, без здійснення входу на веб-сайт товариства, реєстрації та створення особистого кабінету, входу за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, власноручне введення відповідачем одноразового паролю-ідентифікатора для електронного підпису, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, що спростовує доводи відповідача у цій частині.

Судом встановлено, що при укладенні цього договору його сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Крім того, суд наголошує, що ОСОБА_1 , вважаючи, що умови договору є несправедливими, мав можливість згідно ч. 6 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин.

Крім цього, відповідач не надав доказів звернення до суду із позовом про визнання недійсними умов договорів позики.

Також суд вважає належними доказами документи, подані суду АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджують перерахунок грошових коштів відповідачу у розмірі 13000 гривень, 1000 гривень, 6000 гривень, та відповідач наведеного не спростував.

Враховуючи те, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договорами позики №2395119 та №73461531 виконало у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування наведено суду не надано, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги Товариством, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу до ОСОБА_1 .

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за договором позики №2395119 від 12.08.2024, суд дослідив розрахунок заборгованості, долучений позивачем, та встановив, що сума відсотків, нарахована відповідачу з 13.08.2024 по 10.09.2024 (строк дії договору) за ставкою 0,01% та становить 37,70 гривень, відповідає умовам договору та вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» з врахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», проте позивач вказану суму у залишок по заборгованості не включив, натомість зазначив суму відсотків, нараховану за період з 11.09.2024 по 13.09.2024 у розмірі 390 гривень (по 130 гривень за кожен день за ставкою 1% як процентної ставки у пролонгації). Оскільки умови договору такої ставки не передбачають, процедура пролонгації не є підтвердженою, оскільки жодної додаткової угоди до договору позики №2395119, як

передбачає п.6 договору не укладено, з огляду на приписи ч.2 ст.264 ЦПК України, суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за відсотками у розмірі 390 гривень відсутні.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою за договором позики №2395119 від 12.08.2024, згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно умов договору позики №2395119 від 12.08.2024 сторони погодили строк позики (строк дії договору) - 30 днів. Дата повернення позики 10.09.2024 року.

Оскільки договором позики визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, право вимоги за якими в подальшому набув позивач.

Крім цього, п.18 договору позики №2395119 від 12 серпня 2024 року передбачає можливість нарахування відсотків після закінчення строку користування кредитом, що суперечить правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року, а вимоги за ч.2 ст.625 ЦК України позивач не заявляв.

Окрім цього, прострочення відповідачем виконання зобов`язання за вказаним договором виникло у період дії в Україні воєнного стану, то на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а тому нараховані після закінчення строку дії договору проценти не підлягають стягненню.

З огляду на зазначене, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку позики за договором №2395119 від 12.08.2024 з 14.09.2024 по 23.09.2024 є безпідставним.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за договором позики №73461531 від 04.10.2024, суд дослідив розрахунок заборгованості та встановив, що сума відсотків, нарахована відповідачу з 04.10.2024 по 02.11.2024 за ставкою 0,25% та з врахуванням додаткової угоди до договору від 09.10.2024 за ставкою 1%, що становить

разом 1762,50 грн відповідає умовам договору та вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» з врахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому є підстави для задоволення позову у цій частині.

Щодо стягнення суми заборгованості за пенею за договором позики №73461531 від 04.10.2024 у розмірі 13986 гривень, суд зазначає наступне.

15.03.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності з 17.03.2022 року), яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також, розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст.3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану.

Враховуючи, що пеня за договором нарахована у період воєнного стану в Україні, у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення комісії за надання позики за договорами №2395119 від 12.08.2024 та №73461531 від 04.10.2024 суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

Нарахування комісії за надання позик передбачено умовами договорів, а саме пунктами 2.4., ця комісія є разовим платежем, її нарахування не суперечить статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», з її нарахуванням погодився відповідач, підписавши умови договору і графік платежів, тому підставними є вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за договором №2395119 від 12.08.2024 на суму 487,50 грн та №73461531 від 04.10.2024 на суму 150 гривень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки судом встановлено, що відповідач уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» два електронні договори, за якими отримав фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеними між ним та кредитодавцями відповідача договорами факторингу, суд вважає частково підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості:

за договором позики №2395119 від 12.08.2024 у розмірі 13487, 50 гривень, з яких: 13000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 487,50 гривень комісія за надання позики;

за договором позики №73461531 від 04.10.2024 у розмірі 8912,5 гривень, з яких 7000грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1762,50 грн сума заборгованості за відсотками, 150 гривень комісія за надання позики.

У решті вимог позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1567 (3028х22400/43276) гривень сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12,81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032)заборгованість:

за договором позики №2395119 від 12.08.2024 у розмірі 13487,50 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 50 копійок, з яких 13000 (тринадцять тисяч) гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 487,50 (чотириста вісімдесят сім) гривень 50 копійок - комісія за надання позики;

за договором позики №73461531 від 04.10.2024 у розмірі 8912,5 (вісім тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 50 копійок, з яких 7000 (сім тисяч) грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1762,50 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 50 копійок сума заборгованості за відсотками, 150 гривень (сто п`ятдесят) гривень комісія за надання позики.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1567 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032,;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 12.12.2025.

Суддя: Андріюк І. Г.