ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

5 грудня 2025 року м. Чернівці

справа № 714/341/15-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Перепелюк І. Б., Височанської Н.К., Лисака І.Н.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2024 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

24 листопада 2025 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Герцаївського районного суду від 23 травня 2024 року.

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2024 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа задоволено. Видано АТ КБ «ПриватБанк» дублікат виконавчого листа, виданого на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2015 року по справі №714/341/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до апеляційну скаргу на ухвалу Герцаївського районного суду від 23 травня 2024 року, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Вказувала на те, що про існування даної ухвали їй стало відомо 10.11.2025 року з вимоги приватного виконавця адресованої на її адресу, а ознайомилася безпосередньо 13 листопада 2025 року. Просила визнати поважними причини пропуску та поновити строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку для подання апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідного рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, повний текст ухвали складено судом 23 травня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції оскаржувану ухвалу було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 28.05.2024 року, що підтверджується поштовим ідентифікатором на конверті АТ «Укрпошта» №360 (а.с.25-26).

Апелянт вказує, що 10.11.2025 року стало відомо про оскаржувану ухвалу суду, отримано 13.11.2025 року, що підтверджується заявою про отримання копії ухвали (а.с.24).

Апеляційна скарга спрямована до суду 20 листопада 2025 року, що підтверджується поштовим ідентифікатором на конверті АТ «Укрпошта» №951, тобто з пропуском строку на оскарження.

Правова конструкція вищезазначеної норми ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення то строк на апеляційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на апеляційне оскарження пропущений внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Отже, у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1 і 2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року). При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд загальної юрисдикції вносить до Єдиного державного реєстру судових рішень всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Аналіз ЄДРСР (https://reestr.court.gov.ua) свідчить про те, що ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2024 р було внесене судом до ЄДРСР 23.05. 2024 року й оприлюднене в цьому реєстрі 24 травня 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, яким суд першої інстанції повідомляв апелянта про розгляд справи (а.с. 20 ), який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням.

Відповідно до частини 1 стаття 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Наведені заявником у заяві підстави про поновлення строку на апеляційне оскарження не дають підстав для висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвалу Герцаївського районного суду від Чернівецької області 23 травня 2024 року пропущено з поважних причин.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана після спливу більш як одного року з дня виготовлення повного тексту ухвали, а також враховуючи відсутність передбачених пунктами 1 і 2 частини 2 статті 358 ЦПК України виняткових обставин, апеляційний суд згідно приписів частини 2 статті 358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, де Об`єднана Палата вказала, що встановлений частиною 2 статті 358 ЦПК України річний строк апеляційного оскарження, при відсутності винятків, є присічним і поновленню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2024 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська

І.Н. Лисак