Справа № 607/6346/25
Провадження № 2/752/6675/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року в розмірі 21 641,04 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн і 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.05.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 140866 у формі електронного документа з використанням електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора 7289f8b1.

ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним кредитним договором виконало та 20.05.2024 року надало кредит в загальному розмірі 13 334,00 грн, з яких 10 000,50 грн - перерахувавши на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , а 3 333,50 грн - шляхом погашення заборгованості за комісією.

Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів і комісії не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

10.10.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 10102024, згідно з яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним Кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року, укладеним з ТОВ «ФК «Кредіплюс», ТОВ «ФК «Ейс» просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21 641,04 грн, з яких: 13 334,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 806,04 грн - заборгованість за відсотками та 501,00 грн - комісія.

Ухвалою від 23.05.2025 року, після передачі вказаної справи за підсудністю з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 128-129).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.05.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 140866 в формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 7289f8b1.

Відповідно до п. 2.1. індивідуальної частини Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 2.6. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 2.2.1. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до п. 2.2.1.вказаного Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 13 334,00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 10 000,50 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_2 , у національній валюті; у розмірі 3333,50 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини.

Пунктом 2.3. Договору індивідуальної частини передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.

За змістом п. 2.4. цього ж Договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн, який не може бути змінено.

Пунктом 2.5. індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3 333,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Пунктом 2.6.Договору передбачено, що загальний строк кредитування складає 84 дні: з 20.05.2024 року по 12.08.2024 року.

20.05.2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № НОМЕР_2 в розмірі 10 000,50 грн.

Згідно з інформацією АТ «Акцент-Банк» від 11.09.2025 року № 20.1.0.0.0/7-20250908/0320, наданою на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 на яку 20.05.2024 року зараховано переказ в розмірі 10 000,50 грн, що також підтверджується платіжною інструкцією № 79.128 від 20.05.2024 року.

10.10.2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 10102024, за умовами якого позивач набув право вимоги, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 на загальну суму 21 641,04 грн, що підтверджується Договором факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, Витягом з додатку № 1 до Договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року (реєстр прав вимог № 2 від06.11.2024року), Актом приймання-передачі реєстру № 2 до Договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, складеним 06.11.2024 року, платіжною інструкцією № 4519 від 12.11.2024 року про оплату за відступлення права вимоги.

Згідно з випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року заборгованість відповідача, станом на 05.03.2025 року, становить 21 641,04 грн, з яких: 13 334,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 806,04 грн - заборгованість за відсотками та 501,00 грн - комісія.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз вказаних письмових доказів свідчить про те, що ТОВ «ФК «Ейс» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року, укладеним між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем.

У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 добровільно погасила борг за вказаним договором.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що рахунок № НОМЕР_3 належить саме відповідачу та, що на її рахунок надходили кошти від ТОВ «ФК «Кредіплюс», а саме в сумі 10 000,50 грн 20.05.2024 року.

Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Ейс» доведено надання ТОВ «ФК «Кредіплюс» відповідачеві кредиту в розмірі 10 000,50 грн, а також наявність обов`язку ОСОБА_1 по сплаті прострочених процентів у сумі 7 806,04 грн, в зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню, адже судом встановлено, що відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року перед позивачем чи первісним кредитором не виконала.

Всього заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» становить суму 17 806,54 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача за кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року заборгованості за комісіями в розмірах: 3333,50 грн (п. 2.5. Договору) та 501,00 грн (п. 2.4. Договору).

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності обслуговування кредитної заборгованості, сплату якої вимагає позивач, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

До цього зводяться висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19.

Отже, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями немає.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні пропорційно до частки задоволених позовних в розмірі 1 993,15 грн (82,28 %).

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає, що згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року, Додаткову угоду № 20 від 04.02.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025року.

Разом із тим, на думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною позивача в загальному розмірі 7 000,00 грн, є не співмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної, в зв`язку із чим, оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 4 000,00 грн за рахунок відповідача.

Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді та частку задоволених позовних вимог.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Кредитним договором № 140866 від 20.05.2024 року в розмірі 17 806,54 грн (сімнадцять тисяч вісімсот шість гривень 54 копійки).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 1 993,15 грн (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто три гривні 15 копійок) сплаченого судового збору та 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», , місцезнаходження: вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса останнього відомого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко