ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5001/24

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1016/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Служба безпеки України

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Маслюк Н.В. від 24 березня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, третя особа: Служба безпеки України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зазначивши третьою особою Службу безпеки України, в якому просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 у період з початку 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що із ОСОБА_3 вона познайомилася у 2016 році та у подальшому, вони почали зустрічатися. Позивач стверджувала, що з початку 2022 року вони із ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . За доводами позивача, весь цей час вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, турбувалися один про одного, купували речі для спільного користування, робили ремонт, надавали взаємну допомогу, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Позивач зазначала, що ОСОБА_3 перераховував їй на картковий рахунок грошові кошти, за які вона сплачувала комунальні послуги, купувала продукти харчування та інші речі. Оскільки із 2022 року ОСОБА_3 почав постійно проживати у м. Бориспіль, то 15.06.2020 року він уклав декларацію з лікарем для отримання первинної медичної допомоги. У 2022 році ОСОБА_3 підписав контракт з СБУ про проходження військової служби, і під час несення служби, за доводами позивача, вони постійно підтримували телефонний зв`язок. Позивач вказувала, що про їх стосунки ОСОБА_3 матері нічого не розповідав, оскільки вважав, що матір не схвалить його вибір, адже жінка була старшою за сина. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув, і лист пошани і скорботи було вручено ОСОБА_1 , як дружині. Позивач зазначала, що за її проханням відспівування чоловіка відбулось у Свято-Михайлівському Золотоверхому соборі у м. Києві, як і поховання на території Совського кладовища. Всі речі загиблого чоловіка передали їй, як дружині загиблого. Позивач вказувала, що за її кошти влаштували поминальний обід. За доводами позивача, встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідно для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, згідно статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, однак таке її право заперечується відповідачем ОСОБА_2 , і тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить: скасувати повністю рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.03.2025 року у справі №751/5001/24, яким відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба безпеки України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. А саме, встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні бойових завдань, проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, в період часу з початку 2022 року та по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року є незаконним та необґрунтованим; ухваленим без повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні від 24.03.2025 року, не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що у матеріалах справи наявні докази того, що між нею та ОСОБА_3 мали місце усталені відносини, оскільки вони не лише спільно проживали, мали спільний побут, а і вели спільне господарство, мали спільні витрати, мали спільний бюджет, купували майно для спільного користування, спільно приймали участь в утриманні та ремонті житла, мали взаємні права та обов`язки, а головне - піклувалися та підтримували один одного, як чоловік та дружина, тобто, були однією сім`єю, а їх відносини були сімейними, вони перебували у фактичних шлюбних стосунках. Апелянт ОСОБА_1 стверджує, що з початку 2022 року вона із ОСОБА_3 мали постійне фактичне місце проживання за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2023 року за підписом депутата Бориспільської міської ради Проневича І.С. В декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, яка була подана ОСОБА_3 15.06.2020 року, зазначена його адреса проживання: АДРЕСА_2 . Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_3 сприймав місце проживання за цією адресою, як своє основне місце проживання, незважаючи на те, що через військову службу він багато часу проводив поза межами дому. Речі та документи ОСОБА_3 зберігалися і наразі зберігаються у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За доводами апелянта, факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що з`ясовуючи питання щодо ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав обґрунтованої та вмотивованої оцінки переписці між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у месенджері WhatsApp. На думку апелянта, із даної переписки вбачається наявність сімейних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , обговорення побуту, фінансових питань, спільного бюджету, питань спільного харчування, вбачається піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги. В цілому, із даної переписки видно, що спілкування відбувається між люблячими один одного людьми, які турбуються один про одного та переживають. Апелянт ОСОБА_1 звертає увагу на ті обставини, що з моменту загибелі та по сьогоднішній день, керівництво підрозділу, в якому служив ОСОБА_3 , а також його колеги - військовослужбовці СБУ всіляко підтримують її, надають різноманітну допомогу, опікуються нею, як дружиною загиблого побратима. Апелянт стверджує, що саме їй було вручено державну нагороду України ОСОБА_3 , яка вручається відповідно до Указу Президента України для відзначення військовослужбовців за особисті мужність i героїзм, орден "За мужність" III ступеня, посмертно; передано почесну відзнаку - Нагрудний знак Полтавської обласної ради "За вірність народу України" I ступеня та посвідчення до неї, як посмертне нагородження ОСОБА_3 . Під час поховання ОСОБА_3 представниками Служби безпеки України урочисто вручено саме їй, як дружині ОСОБА_3 , надгробний прапор України, яким було вкрито загиблого захисника України, який зберігається у неї. Все це ті речі, які передаються членам сім`ї. Апелянт звертає увагу, що представники Служби безпеки України сприймали її, як дружину ОСОБА_3 , i саме тому віддали їй такі цінні речі - саме їй, а не матері чи сестрам ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги вказують, що свідок у справі ОСОБА_5 (сестра ОСОБА_3 ), яка була допитана у судовому засіданні 21.01.2025 року, надала показання, що коли їй дзвонили з СБУ після смерті брата та запитували, кому віддати його речі, вона відповіла: "дружині ОСОБА_6 ". Так само на похороні, коли запитали, хто буде піднімати прапор, вона повідомила, що ОСОБА_7 . Так само щодо отримання посмертних нагород сказала, щоб їх передали ОСОБА_7 . Зазначила, що "дійсно вважала ОСОБА_8 дружиною" i що "сестра сказала, що ОСОБА_15 ОСОБА_1 любив, ОСОБА_8 хороша людина". Апелянт вказує, що для вшанування пам`яті її чоловіка ОСОБА_3 , нею було ініційовано питання щодо встановлення меморіальної дошки на фасаді школи, в якій навчався ОСОБА_3 , а також було оплачено її виготовлення та встановлення. За доводами апелянта, вона займалася питанням встановлення пам`ятника, надгробку своєму чоловіку ОСОБА_3 та заявила про своє бажання в майбутньому бути похованою поряд із чоловіком. У зв`язку з цим, нею було забезпечено розширення місця поховання з одинарного до подвійного. В свою чергу, рідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_5 не заперечувала щодо переоформлення свідоцтва про поховання ОСОБА_3 , у зв`язку із розширенням місця до подвійного та не заперечувала щодо заміни користувача місця поховання, надавши згоду на набуття ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків користувача місця поховання, і цей факт зафіксований у її заяві від 08.12.2023 року, яка засвідчена нотаріально. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що вона склала заповіт від 06.01.2024 року, яким поклала на свою спадкоємицю - дочку ОСОБА_10 обов`язок щодо поховання ОСОБА_1 поруч з її чоловіком ОСОБА_3 . За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не надав оцінку вказаним доказам - ні як самостійним доказам, ні у сукупності з іншими доказами. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки такому доказу, як ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2024 року по справі №359/10284/23 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба безпеки України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В цій ухвалі зазначено, що у судовому засіданні 12.03.2024 року заінтересована особа ОСОБА_2 проти заяви ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 не заперечувала, а також підтримала свою подану до суду заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. від 03.02.2024 року, відповідно до якої, вона відмовляється від належної їй виплати одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , з якою загиблий проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також в даній ухвалі зазначено, що у подальшому, згідно із заявою від 22.03.2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Червоноградського району Львівської області Юрченко О.В., заінтересована особа ОСОБА_2 відкликала свою нотаріально посвідчену заяву від 03.02.2024 року про відмову від одноразової грошової допомоги на користь ОСОБА_1 . У призначене судове засідання 08.05.2024 року заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилася, направила до суду письмову заяву, якою повідомила, що проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з її сином ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу вона заперечує. За доводами апелянта, ОСОБА_2 визнавала той факт, що її син проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , а вже потім, із незрозумілих підстав, почала відмовлятися від своїх слів. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_11 - сестри ОСОБА_3 від 08.04.2024 року, в якій вона, серед іншого, повідомила, що вона та її родина сприймали ОСОБА_1 , як дружину брата - ОСОБА_3 , та зазначила про обставини спільного проживання брата із ОСОБА_1 , ведення ними спільного господарства, щодо планів про одруження. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав вмотивованої та обґрунтованої оцінки доказам, при цьому, частину доказів, які містяться у матеріалах справи, не оцінив, а частину доказів оцінив неправильно, що призвело до неповного встановлення та з`ясування обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.140-147, том 3) відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, та залишити без змін обґрунтоване рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.03.2025 року.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.153-154, том 3) третя особа - Служба безпеки України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року - залишити без змін, як законне та обґрунтоване, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Громова Н.В. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги та просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шапошнікова Т.Г. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, та залишити без змін обґрунтоване рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.03.2025 року.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник третьої особи Служби безпеки України - Браславська А.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 189, 190, том 3), не з`явились.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 19.05.2022 року до 18.05.2027 року між ОСОБА_3 та Службою безпеки України було укладено контракт про проходження військової служби (а.с.28-29, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув у віці 36 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою про причину смерті №6058 (а.с.19, 23, том 1).

Після смерті ОСОБА_3 Дев`ята київська державна нотаріальна контора зареєструвала спадкову справу №274/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.99, 149-158, том 2).

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася матір загиблого - ОСОБА_2 (а.с.98, том 2).

Як вбачається із копії свідоцтва про поховання, ОСОБА_3 поховано на кладовищі Совське у м. Києві, що знаходиться на вул. Колоскова, 6, на ділянці 21-а , ряд 11 , місце НОМЕР_3 (а.с.114, том 1).

Згідно заповіту від 06.01.2024 року, ОСОБА_1 заповіла все своє майно ОСОБА_10 , а також поклала на спадкоємця обов`язок щодо її поховання на кладовищі Совське м. Київ, яке знаходиться на вул. Колоскова, 6 , на ділянці 21-а , ряд 11 , місце НОМЕР_3 (а.с.112-113, том 1).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 , сестра ОСОБА_3 , вона не заперечувала щодо переоформлення свідоцтва про поховання ОСОБА_3 , у зв`язку з розширенням місця до подвійного та не заперечувала щодо зміни користувача місця поховання (а.с.115, том 1).

Договір-замовлення №3.53185П на організацію та проведення поховання від 21.09.2023 року було укладено між ОСОБА_5 та ритуальною службою СКП "Спецкомбінат ПКПО" (а.с.131-132, том 2).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , Служба Безпеки України висловила ОСОБА_1 глибоке співчуття (а.с.20, том 1).

ОСОБА_3 посмертно нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня (а.с.103-104, том 1).

За депутатським зверненням, ОСОБА_3 був нагороджений посмертно почесною відзнакою - Нагрудним знаком Полтавської обласної ради "За вірність народу України" 1 ступеня (а.с.105-111, том 1).

За поминальний обід 16.03.2024 року на 10 чоловік кошти сплатила ОСОБА_1 (а.с.116, том 1).

Згідно видаткової накладної №22 від 01.12.2023 року, ОСОБА_1 сплатила на користь ФОП ОСОБА_12 5 674,00 грн. (а.с.117, 118, том 1).

Відповідно до договору про виконання робіт від 06.04.2024 року, а саме, виготовлення та монтаж споруди, ОСОБА_1 сплатила 491 250,00 грн. (а.с.120-123, том 1).

Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов будинку АДРЕСА_1 від 09.10.2023 року вбачається, що у будинку, крім ОСОБА_1 та її матері - ОСОБА_13 , з січня 2022 року до 16.09.2023 року проживав цивільний чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с.21, том 1).

Відповідно до переписки ОСОБА_3 із ОСОБА_1 , між ними відбувалося спілкування з приводу переказу коштів, лікування ОСОБА_3 , купівлі речей, тощо (а.с.39-83, том 1).

З виписки по картці АТ КБ "ПриватБанк" та платіжних інструкцій, отримувач: ОСОБА_1 , вбачається, що у період з 26.04.2023 року до 16.08.2023 року від ОСОБА_3 надходили грошові кошти, зокрема, здійснено 8 переказів. Також у період з 2020 року до 2021 року відбувалось перерахування коштів (а.с.84-98, том 1).

Відповідно до інформації ПраТ "ВФ Україна" щодо вхідних та вихідних дзвінків абонента мобільного номера НОМЕР_4 , який був номером ОСОБА_3 , у спірний період відбувався вихід у мережу з м. Бориспіль. Також на наявних в справі відеодоказах містяться зображення ОСОБА_3 із собакою (а.с.151, том 1).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 - було розірвано (а.с.86-87, том 2).

За даними реєстру декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, 15.06.2020 року ОСОБА_3 була подана декларація, де вказана адреса проживання: АДРЕСА_1 (а.с.145, том 1).

Згідно заяви ОСОБА_11 від 08.04.2024 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за №610, її брат ОСОБА_3 у 2016 році познайомився із ОСОБА_1 , про яку неодноразово їй розповідав. З того часу він почав з нею зустрічатися, а з початку 2022 року почав проживати з нею в її будинку по АДРЕСА_1 . За словами брата, вони мали плани на одруження, вели спільне господарство, купували разом речі та продукти харчування. Більшу частину зароблених грошей брат віддавав ОСОБА_1 на спільні потреби. Також брат разом із ОСОБА_1 приїжджали до них, привозили дітям подарунки. Вона та її родина сприймали ОСОБА_1 , як дружину брата (а.с.99-100, том 1).

Проте, згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_11 від 28.08.2024 року, адресованої Новозаводському районному суду міста Чернігова, будь-яким компетентним органам, ОСОБА_11 зробила заяву відносно того, що попередня заява від 08.04.2024 року, далі мовою оригіналу: ''… була сформована мною під впливом неправдивих роз`яснень гр. ОСОБА_1 , чим мене було введено в оману, а тому зміст заяви не зовсім відповідає моїм дійсним намірам, та не відображає дійсних обставин, а тому прошу суд не враховувати зміст вказаної заяви під час розгляду цивільної справи №751/5001/24, а інші компетентні органи - при прийнятті інших відповідних рішень.'' (а.с.45-46, том 2).

Внаслідок крадіжки речей, ОСОБА_1 є потерпілою, що підтверджується офіційним записом від 04.03.2023 року (а.с.101, том 1).

У період з лютого 2023 року до травня 2023 року ОСОБА_1 сплачувала за комунальні послуги, які надавалися за адресою: АДРЕСА_4 , купувала продукти харчування, 13.07.2023 року - квиток на літак, 31.07.2022 року - стабілізатор напруги (а.с.124-144, том 1).

15.04.2023 року ОСОБА_3 отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, у зв`язку з чим перебував на лікуванні в КНП "Покровська лікарня" (а.с.258-260, том 1).

Згідно довідки від 06.09.2023 року №1322-, ОСОБА_2 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за місцем проживання: АДРЕСА_5 (а.с.187, том 1).

На наявних у справі фотосвітлинах зафіксовано, як ОСОБА_3 проводить відпочинок разом із племінниками (а.с.244-252, том 1).

Відповідно до переписки ОСОБА_3 із сестрою, з якою вони проживали разом на квартирі, свої речі він відправив у м. Радехів 24.03.2022 року та 01.04.2022 року (а.с.253-257, том 1).

Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 08.05.2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба безпеки України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без шлюбу - залишив без розгляду (а.с.146-148, том 1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції зазначив що '' … Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 09.04.2022 до 16.09.2023, зокрема ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а відтак і про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.''

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року є незаконним та необґрунтованим; ухваленим без повного та всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені в рішенні від 24.03.2025 року, не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 вказує, що у матеріалах справи наявні докази того, що між нею та ОСОБА_3 мали місце усталені відносини, оскільки вони не лише спільно проживали, мали спільний побут, а і вели спільне господарство, мали спільні витрати, мали спільний бюджет, купували майно для спільного користування, спільно приймали участь в утриманні та ремонті житла, мали взаємні права та обов`язки, а головне - піклувалися та підтримували один одного, як чоловік та дружина, тобто, були однією сім`єю, а їх відносини були сімейними, вони перебували у фактичних шлюбних стосунках. Апелянт ОСОБА_1 стверджує, що з початку 2022 року вона із ОСОБА_3 мали постійне фактичне місце проживання за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2023 року за підписом депутата Бориспільської міської ради Проневича І.С. В декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, яка була подана ОСОБА_3 15.06.2020 року, зазначена його адреса проживання: АДРЕСА_2 . Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_3 сприймав місце проживання за цією адресою, як своє основне місце проживання, незважаючи на те, що через військову службу він багато часу проводив поза межами дому. Речі та документи ОСОБА_3 зберігалися і наразі зберігаються у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За доводами апелянта, факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що з`ясовуючи питання щодо ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав обґрунтованої та вмотивованої оцінки переписці між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у месенджері WhatsApp. На думку апелянта, із даної переписки вбачається наявність сімейних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , обговорення побуту, фінансових питань, спільного бюджету, питань спільного харчування, вбачається піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги. В цілому, із даної переписки видно, що спілкування відбувається між люблячими один одного людьми, які турбуються один про одного та переживають. Апелянт ОСОБА_1 звертає увагу на ті обставини, що з моменту загибелі та по сьогоднішній день, керівництво підрозділу, в якому служив ОСОБА_3 , а також його колеги - військовослужбовці СБУ всіляко підтримують її, надають різноманітну допомогу, опікуються нею, як дружиною загиблого побратима. Апелянт стверджує, що саме їй було вручено державну нагороду України ОСОБА_3 , яка вручається відповідно до Указу Президента України для відзначення військовослужбовців за особисті мужність i героїзм, орден "За мужність" III ступеня, посмертно; передано почесну відзнаку - Нагрудний знак Полтавської обласної ради "За вірність народу України" I ступеня та посвідчення до неї, як посмертне нагородження ОСОБА_3 . Під час поховання ОСОБА_3 представниками Служби безпеки України урочисто вручено саме їй, як дружині ОСОБА_3 , надгробний прапор України, яким було вкрито загиблого захисника України, який зберігається у неї. Все це ті речі, які передаються членам сім`ї. Апелянт звертає увагу, що представники Служби безпеки України сприймали її, як дружину ОСОБА_3 , i саме тому віддали їй такі цінні речі - саме їй, а не матері чи сестрам ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги вказують, що свідок у справі ОСОБА_5 (сестра ОСОБА_3 ), яка була допитана у судовому засіданні 21.01.2025 року, надала показання, що коли їй дзвонили з СБУ після смерті брата та запитували, кому віддати його речі, вона відповіла: "дружині ОСОБА_6 ". Так само на похороні, коли запитали, хто буде піднімати прапор, вона повідомила, що ОСОБА_7 . Так само щодо отримання посмертних нагород сказала, щоб їх передали ОСОБА_7 . Зазначила, що "дійсно вважала ОСОБА_8 дружиною" i що "сестра сказала, що ОСОБА_15 ОСОБА_1 любив, ОСОБА_8 хороша людина". Апелянт вказує, що для вшанування пам`яті її чоловіка ОСОБА_3 , нею було ініційовано питання щодо встановлення меморіальної дошки на фасаді школи, в якій навчався ОСОБА_3 , а також було оплачено її виготовлення та встановлення. За доводами апелянта, вона займалася питанням встановлення пам`ятника, надгробку своєму чоловіку ОСОБА_3 та заявила про своє бажання в майбутньому бути похованою поряд із чоловіком. У зв`язку з цим, нею було забезпечено розширення місця поховання з одинарного до подвійного. В свою чергу, рідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_5 не заперечувала щодо переоформлення свідоцтва про поховання ОСОБА_3 , у зв`язку із розширенням місця до подвійного та не заперечувала щодо заміни користувача місця поховання, надавши згоду на набуття ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків користувача місця поховання, і цей факт зафіксований у її заяві від 08.12.2023 року, яка засвідчена нотаріально. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що вона склала заповіт від 06.01.2024 року, яким поклала на свою спадкоємицю - дочку ОСОБА_10 обов`язок щодо поховання ОСОБА_1 поруч з її чоловіком ОСОБА_3 . За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не надав оцінку вказаним доказам - ні як самостійним доказам, ні у сукупності з іншими доказами. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки такому доказу, як ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2024 року по справі №359/10284/23 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба безпеки України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В цій ухвалі зазначено, що у судовому засіданні 12.03.2024 року заінтересована особа ОСОБА_2 проти заяви ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 не заперечувала, а також підтримала свою подану до суду заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенко С.О. від 03.02.2024 року, відповідно до якої, вона відмовляється від належної їй виплати одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , з якою загиблий проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також в даній ухвалі зазначено, що у подальшому, згідно із заявою від 22.03.2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Червоноградського району Львівської області Юрченко О.В., заінтересована особа ОСОБА_2 відкликала свою нотаріально посвідчену заяву від 03.02.2024 року про відмову від одноразової грошової допомоги на користь ОСОБА_1 . У призначене судове засідання 08.05.2024 року заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилася, направила до суду письмову заяву, якою повідомила, що проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з її сином ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу вона заперечує. За доводами апелянта, ОСОБА_2 визнавала той факт, що її син проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , а вже потім, із незрозумілих підстав, почала відмовлятися від своїх слів. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_11 - сестри ОСОБА_3 від 08.04.2024 року, в якій вона, серед іншого, повідомила, що вона та її родина сприймали ОСОБА_1 , як дружину брата - ОСОБА_3 , та зазначила про обставини спільного проживання брата із ОСОБА_1 , ведення ними спільного господарства, щодо планів про одруження. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав вмотивованої та обґрунтованої оцінки доказам, при цьому, частину доказів, які містяться у матеріалах справи, не оцінив, а частину доказів оцінив неправильно, що призвело до неповного встановлення та з`ясування обставин справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.1, ч.2 статті 21 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (статті 3, 74 Сімейного кодексу України).

Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання, як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи, тощо).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі, за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, та, відповідно, реалізація ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 Сімейного кодексу України, тощо.

Згідно із абз.5 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 у справі №1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п.6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ч.4, ч.5 статті 22 Закону України "Про міліцію" та ч.6 статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права та обов`язки.

При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16, провадження №61-5296св19, від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц, провадження №61-11607св18, від 11.12.2019 року у справі №712/14547/16-ц, провадження №61-44641св18, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц, провадження №61-42601св18, від 08.12.2021 року у справі №531/295/19, провадження №61-3071св21 та інших.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 статті 76 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч.2 статті 80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), тощо.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №307/2789/21.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що надані позивачем ОСОБА_1 на підтвердження вимог заявленого нею позову докази, у своїй сукупності, не підтверджують факту спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що показання свідків в судовому засіданні суду першої інстанції носять загальний характер та стосуються здебільшого констатації факту того, що загиблий ОСОБА_3 та позивачка перебували у стосунках, іноді проживали разом за адресою місця проживання ОСОБА_1 , при цьому, ОСОБА_3 був військовозобов`язаним та здебільшого перебував у відрядженнях, тому періодичне проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 не мало постійного характеру. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що періодичне проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_1 , яке не мало постійного характеру, не може свідчити про їх спільне проживання однією сім`єю.

Надана позивачем ОСОБА_1 виписка АТ КБ "ПриватБанк" №THSGOCD59Q41U6OR від 23.03.2024 року по її картковому рахунку за хронологічний період з 26.04.2023 року по 16.08.2023 року, не свідчить про те, що зараховані на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти надійшли саме від ОСОБА_3 .

При цьому, необхідно зазначити, що у постановах: від 15.08.2019 року у справі №588/350/15, від 19.03.2020 року у справі №303/2865/17, від 23.09.2021 року у справі №204/6931/20, від 30.06.2022 року у справі №694/1540/20 Верховний Суд дійшов висновків про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила відсутність у неї із ОСОБА_3 спільного бюджету.

Аналіз наданої позивачем ОСОБА_1 переписки у месенжері WhatsApp свідчить лише про те, що між нею та ОСОБА_3 у певний період часу існували певні стосунки, при цьому, станом на момент загибелі ОСОБА_3 , між ними були відсутні усталені відносини, які притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Відносини, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними. Оскільки сам по собі факт перебування ОСОБА_1 із ОСОБА_3 у певних відносинах, не може свідчити про те, що вони проживали у спірний період однією сім`єю, а факт періодичного проживання жінки та чоловіка за однією адресою не свідчить про наявність фактичного шлюбу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що факт періодичного спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Судом першої інстанції надано відповідну оцінку акту обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2023 року, в якому фактично вказано місце проживання ОСОБА_3 , як цивільного чоловіка, у період з січня 2022 до 16.09.2023 по АДРЕСА_1 . З даного приводу суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний доказ не свідчить про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усталених відносин, які притаманні сім`ї. Крім того, даний доказ містить в собі розбіжності із іншими доказами, зокрема, позивач вказала про факт спільного проживання із ОСОБА_3 з 08.04.2022 року, при цьому, у акті зазначено період проживання - з січня 2022 року.

Із наданих позивачем ОСОБА_1 копій квитанцій на оплату комунальних послуг не підтверджується проведення оплати комунальних послуг, в тому числі, і за ОСОБА_3 за адресою їх спільного проживання. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження придбання будь-якого майна спільно із ОСОБА_3 . В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила факт відсутності спільного бюджету із ОСОБА_3 . Посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що вона займалась організацією поховання ОСОБА_3 , як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 24.03.2025 року, не підтверджує факту їх спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за життя свого сина ніколи не чула про ОСОБА_1 , не була знайома із нею та нічого не знала про відносини свого сина із ОСОБА_1 , а познайомилась із нею після загибелі свого сина.

Апеляційний суд вважає, що посилання ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги на ті обставин, що саме їй було вручено державну нагороду ОСОБА_3 , а також, що їй віддали його цінні речі, не можуть бути підставами для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Оскільки вказані обставини стосуються подій, які відбувалися після загибелі ОСОБА_3 , і не можуть бути належними та достатніми, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, доказами наявності спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, та, відповідно, наявності у них спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, тощо, що є предметом доказування у цій справі.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції відносно того, що позивачем ОСОБА_1 в ході судового розгляду даної справи не доведено належними та допустимим доказами факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а також наявності між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, у хронологічний період з 09.04.2022 року по 16.09.2023 року.

Судом зазначено, що приписами статті 16-1 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' № 2011-XII (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин - 16.09.2023 року), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а саме: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). При цьому, на момент спірних правовідносин була відсутня правова норма, якою наразі передбачено право на отримання вказаної допомоги жінкою, із якою загиблий проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, особа, яка вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, як подружжя загиблого військовослужбовця, повинна довести, що вона перебувала у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі із загиблим військовослужбовцем, та не одружилася вдруге. Єдиним, належним і допустимим доказом перебування у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі, є свідоцтво про шлюб.

Встановлення факту спільного проживання заявника із загиблим військовослужбовцем, як чоловіка та жінки, не дає правових підстав для віднесення позивача до кола осіб, які згідно статті 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин - 16.09.2023 року), мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця (тобто, в даному випадку не породжує юридичного наслідку для позивача).

Крім того, наказом Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 затверджено ''Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану''.

У відповідності до п.п.''а'' п.5-2 Додатку 2 до ''Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану'', обов`язковим документом, який дружина надає до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призначення та виплати одноразової грошової, є свідоцтво про шлюб. Альтернативних документів, що підтверджують статус дружини, не передбачено.

На підставі наведеного вище, суд першої інстанції зазначив, що рішення суду про встановлення факту проживання із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є належним і допустимим підтвердженням статусу дружини.

Враховуючи приписи норм чинного Законодавства, які регламентують спірні правовідносини, документально підтверджені обставини справи, які судом першої інстанції оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та їх взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що позивач ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , у період з 09.04.2022 року по 16.09.2023 року, зокрема, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.03.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За вказаних вище обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.03.2025 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 12.12.2025 року.

Головуючий: Судді: