ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9949/25 Справа № 216/6087/25 Суддя у 1-й інстанції - Гайтко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Крикун Павло Анатолійович, на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, постановлену у м. Кривому Розі 12 серпня 2025 року у складі судді Гайтко Л.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ майна подружжя. Одночасно із позовною заявою, стороною позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відчужувати спірне майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 79.8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 відчужувати трьохкімнатну квартиру, загальною площею 79.8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з трьохкімнатної квартири, загальною площею 79.8 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічне забезпечення не застосовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Крикун П.А., просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що доказів наявності у позивачки будь-яких майнових прав на спірну квартиру немає, вона є особистою приватною власністю відповідача. Питання про виселення позивачки із дитиною ніхто не порушував. Підставою для зняття з реєстрації позивачки стало те, що після розірвання шлюбу, вона залишилась проживати у спірній квартирі, і не бере участі в оплаті комунальних послуг та не компенсує відповідачу витрати на їх оплату.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Копійко А.А., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Крикуна П.А., який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Копійко А.А., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Встановлено, що позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з травня 2012 року по 15 серпня 2017 року до дня державної реєстрації їх шлюбу.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 : трьохкімнатну квартиру, загальною площею 79.8 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного суміного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири, загальною площею 79.8 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири, загальною площею 79.8 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, предметом спору в даній цивільній справі є трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку сторони придбали перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах та право власності на яку за погодженням між Позивачем та Відповідачем було зареєстроване на Відповідача.

За твердженням позивачки спірну квартиру сторони придбали 02.08.2017 року, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, де позивачка в подальшому була зареєстрована і проживає після розірвання шлюбу зі спільною дитиною сторін ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач є власником спірної квартири, яку позивачка просить заборонити відчужувати.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не визнає за нею право спільної власності на цю квартиру, вважаючи її своєю особистою приватною власністю, та вимагає від неї виїхати із дитиною з цієї квартири, яка є їх єдиним житлом.

Загроза виселення є реальною, адже відповідач зняв її з реєстрації в цій квартирі, не зважаючи на факт її проживання в квартирі та існуючий між сторонами спір щодо цього майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві, і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною ч. 3 цієї статті визначено заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі сприяє дійсному і ефективному виконанню судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів у позвиачки про її права власності на спірне майно, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, адже в даному провадженні не вирішується спір по суті.

Колегія суддів вважає, що з висновками суду, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування ухвали суду про застосування заходів забезпечення позову не встановлені.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Крикун Павло Анатолійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді