Провадження №2/592/3211/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2025 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат в сумі 59 208,97 грн, нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором № CNL-C00/212/2007 від 10.05.2007 у розмірі 191 772,07 грн та судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначає, що 08.06.2010 року заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 2-1568/2010 було задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CNL-C00/212/2007 від 10 травня 2007 року, а саме 191 772 грн.

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 23 квітня 2009 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк.

20 березня 2013 року Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми у справі № 592/2523/13-ц було задоволено заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про заміну сторони виконавчого провадження.

19.06.2025 року Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми у справі № 2-1568/2010 було задоволено заяву ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження у вищезгаданих виконавчих провадженнях, тобто сторона стягувача, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», була замінена його правонаступником, а саме ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі Договору факторингу № 06/2024/2-ДФ від 21 червня 2024, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та за яким право грошової вимоги за Кредитним договором № CNL-C00/212/2007 від 10 травня 2007 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Заборгованість відповідачами не сплачена, тому позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні втрати в сумі 41 933,73 грн та 3% річних в сумі 17 275,24 грн, а всього разом 59 208,97 грн.

Ухвалою суду від 10.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, вважає їх безпідставними. Пояснила, що відносно неї є відкрите виконавче провадження, з її пенсії стягуються відрахування в рахунок погашення заборгованості, крім того, під час дії карантину був накладений мораторій на стягнення штрафних санкцій. На даний час заборгованість менша, ніж була стягнута за рішенням суду. На підтвердження своєї позиції надала відповідь з Ковпаківського ВДВС у м. Суми, з якої вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 36491141 з виконання виконавчого листа № 2-1568/10, виданого на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.02.2012 про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступник ТОВ «ОТП Банк») заборгованості на загальну суму 192 689,07 грн. За період з 24.02.2019 по 24.02.2022 (перерахування останніх коштів відбувалося в травні 2022 з підстав введення воєнного стану в Україні) перераховано всього 61 266,86 грн, утриманих з пенсії, з яких боргу 53 954,75 грн, решта виконавчий збір).

Суд, заслухавши відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

08.06.2010 року заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 2-1568/2010 було задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CNL-C00/212/2007 від 10 травня 2007 року, а саме 191 772 грн (а.с.5-7).

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 23 квітня 2009 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 20.03.2013 року у справі № 592/2523/13-ц було задоволено заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.8-9).

19.06.2025 року ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми у справі № 2- 1568/2010 було задоволено заяву ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження у вищезгаданих виконавчих провадженнях, тобто сторона стягувача, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», була замінена його правонаступником, а саме ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі Договору факторингу № 06/2024/2-ДФ від 21 червня 2024 (а.с.12-16), укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та за яким право грошової вимоги за Кредитним договором № CNL-C00/212/2007 від 10 травня 2007 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с.10-11).

З відповіді Ковпаківського ВДВС у м. Суми від 25.11.2025 № 6125 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 36491141 з виконання виконавчого листа № 2-1568/10, виданого на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.02.2012 про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (правонаступник ТОВ «ОТП Банк») заборгованості на загальну суму 192 689,07 грн. За період з 24.02.2019 по 24.02.2022 (перерахування останніх коштів відбувалося в травні 2022 з підстав введення воєнного стану в Україні) перераховано всього 61 266,86 грн, утриманих з пенсії, з яких боргу 53 954,75 грн, решта виконавчий збір).

З відповіді Ковпаківського ВДВС у м. Суми від 03.10.2025 № 141776 вбачається, що станом на момент надання інформації залишок заборгованості перед стягувачем складає 105 064,30 грн; стягнуто 87 624,77 боргу; залишок нестягнутої суми виконавчого збору складає 9 307,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, підлягає перерахунку нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати.

При цьому, суд звертає увагу, що Законом № 533-IX від 17.03.2020 із змінами, внесеними згідно із Законом № 591-IX від 13.05.2020, Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 6, згідно із яким у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Враховуючи викладене, суд вважає, що строк нарахування інфляційних втрат та 3% річних обмежується датою до 01.03.2020.

Однак, позивач у позовній заяві нараховує до стягнення інфляційні втрати та 3% річних з усієї суми боргу 191 772 грн, позаяк ОСОБА_1 частково погашала заборгованість, а отже і сума, на яку мали б нараховувались такі санкції повинна бути пропорційно зменшена.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази розрахунку погашення заборгованості за боргом з датами такої сплати, які необхідні для правильного обрахунку інфляційних втрат та 3% річних. З розрахунком позивача, наданому у позові, суд не погоджується; суд позбавлений можливості для самостійного збирання доказів у справі.

Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 509, 525, 526, 530, 599, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст. 76-81, 133, 137, 141, 211, 247, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року.

Суддя Ірина ФОМЕНКО