Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

610/1987/23 2/610/24/2025 04 грудня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.

за участю

секретаря: Ворони І.О.,

розглянувши в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС Україна" про стягнення майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Сас О.М., збільшивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на корись позивача відшкодування шкоди у сумі 5195,36 грн та штрафні санкції: 3 % річних у розмірі 445 грн, пеню у розмірі 5504,38 грн та інфляційне збільшення боргу у розмірі 2068,51 грн, що разом складає 8017,89 грн. Також просив стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1073,60 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 11500 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 15.10.2021 в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "RENAULT SANDERO" номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки "LADA Vesta Cross" номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок порушення ПДР останнім. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 24051 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "LADA Vesta Cross" була застрахована ПрАТ "СК "Євроінс Україна", тому за заявою позивача 12.01.2022 ними було перераховано на рахунок позивача 16255,64 грн в рахунок страхового відшкодування за полісом. Однак невідшкодованою залишилась частина збитку в розмірі 5195,36 грн (24051 грн 16255,64 грн 2600 грн франшизи), яку позивач бажає стягнути з відповідача, оскільки вважає, що страхове відшкодування не було сплачено у повному обсязі у зв`язку з неправильними розрахунками страховика. 04.08.2023 позивач повторно звертався до страховика з вимогою про виплату недоплаченого страхового відшкодування відповідно до наданого АВР, на яку відповідач не відреагував. Тому позивач звертається до суду з вказаним позовом про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та штрафних санкцій (а.с. 1-4, 60-63).

28.10.2024 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки страховик здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до закону у визначеному розмірі. Так, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню із страховика, визначається виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням його фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням фізичного зносу становить вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який може бути стягнутий з відповідача. А позивач просить стягнути з відповідача відновлювальний ремонт без урахування фізичного зносу, тобто з порушенням вимог закону, а також не надав звіт (висновок) про визначення вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. Тому в позові просив відмовити та врахувати франшизу у розмірі 2600 грн (а.с. 36-42).

28.11.2024 представника позивача надав відповідь на відзив, в якій просив поновити строк на подання відповіді на відзив та збільшив розмір позовних вимог на суму штрафних санкцій за прострочення сплати платежу, а саме 445 грн 3% річних, 5504,38 грн пеня, 2068,51 грн інфляційне збільшення боргу, які просив стягнути з 17.01.2022 по 25.11.2024. Щодо доводів відповідача про застосування коефіцієнту фізичного зносу зазначив, що відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів до автомобіля позивача неможливо застосувати жодний із можливих коригувань за цією Методикою, адже строк експлуатації транспортного засобу не перевищує і пів року, раніше у ДТП не був та не має перепробігу. Отже відповідач мав можливість застосувати єдиний коефіцієнт фізичного зносу, який складає 0% та жодним чином не впливає на страхове відшкодування. Крім того відповідачем не було надано ні страхового акту, ні розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, на які він посилається, а наданий відповідачем розрахунок не містить коефіцієнту фізичного зносу. Наголосив, що у розрахунку невиконаного відповідачем зобов`язання вже врахована франшиза у розмірі 2600 грн. Крім того винуватцем франшиза була сплачена за першою вимогою. Зазначив, що страхова виплата була здійснена страховиком без проведення експертизи, що можливо лише за умови досягнення згоди між страховиком та потерпілим щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування і не наполяганні на проведенні оцінки, експертизі пошкодженого майна. Однак такої згоди між сторонами не було, адже позивач одразу надав акт огляду та рахунок від офіційного дилера, де автомобіль позивача знаходиться на гарантійному обслуговуванні. Тому відповідач повинен був зробити експертизу, а не розрахунок ремонтної калькуляції АУДАТЕКС, яка була здійснена без розрахунку НДС та при ідентифікації вказана базова модель, хоча в позивача інша модель. Також в розрахунку взята занижена вартість робіт. Все це свідчить про безпідставне невиконання відповідачем своїх зобов`язань по страховому відшкодуванню (а.с. 60-63).

Стороною позивача було виконано вимоги ч. 5 ст. 49 ЦПК України (а.с. 71).

Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, позов повністю підтримав із наведених у ньому підстав (а.с. 78).

Представник відповідача просив справу розглянути за відсутності відповідача та відмовити в його задоволенні, врахувавши їхні доводи, викладені у відзиві (а.с. 42).

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

За постановою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15.12.2021, яка набрала законної сили 29.12.2021, на ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за те, що «15 жовтня 2021 року о 15.00 год. у м. Балаклія Харківської області по вул. Оксани Петрусенко, 5, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Lada VESTA, д.н.з. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не впевнився у безпеці маневру, що він буде безпечним та проявив неуважність, скоїв зіткнення з автомобілем марки Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . У ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками» (а.с. 12, 89-90).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Власником автомобіля марки "RENAULT SANDERO" номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску, є ОСОБА_1 .(а.с. 10, 11).

Транспортний засіб - автомобіль "LADA Vesta Cross" номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , на момент ДТП був застрахований ПрАТ "СК "Євроінс Україна" згідно з полісом серії АР № 005965084 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, франшиза становить 2600 грн, ліміт за шкоду життю та здоров`ю - 260000 грн, ліміт 130000 грн (а.с. 15, 48).

Відповідач надав суду ремонтну калькуляцію від 16.11.2021 № 42806 щодо автомобіля RENAULT SANDERO (базова модель), підготовлену на основі спеціальної системи "Audatex", з якої вбачається, що вартість ремонту склала 18855,64 гривень, в тому числі, вартість робіт 3960 грн (1640 грн та 2320 грн з розрахунку 4,1 год Х 400 грн/год та 5,8 год Х 400 грн/год), фарбування 5632,04 грн (з яких вартість робіт 2565 грн, вартість матеріалів 3067,04 грн), запасні частини 9263,60 грн (з яких малоцінні деталі 181,64 грн). В калькуляції вказано, що ціни станом на 04.11.2021 (а.с. 45-47).

Відповідно до акту виконаних робіт № АЮТО-170543 ТОВ "АТЛАНТ МОТОРЗ" виконало на замовлення ОСОБА_1 роботи по ремонту автомобіля "RENAULT SANDERO" номерний знак НОМЕР_1 , 2021 року випуску, дата продажу 23.06.2021, загальна вартість яких склала 23500 гривень, з них 3916,67 грн ПДВ (а.с. 13-14, 18), які згідно з рахунком від 17.01.2022 № АЮТО-170543 ОСОБА_1 повинен був сплатити ТОВ "АТЛАНТ МОТОРЗ" (а.с. 9).

Згідно з меморіальним ордером від 17.01.2022 ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ "АТЛАНТ МОТОРЗ" в рахунок оплати за рахунком від 17.01.2022 № АЮТО-0 грн (а.с. 7).

Згідно з платіжною інструкцією від 21.07.2023 ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ "АТЛАНТ-МЮГ" в рахунок оплати за рахунком від 21.07.2023 № АЮТО-0 грн (а.с. 8).

Відповідно до рахунку від 26.10.2021 № АЮТО-170543 ТОВ "АТЛАНТ МОТОРЗ" за дефектовку автомобіля ОСОБА_1 було нараховано 551 грн, які він сплатив, що підтверджується квитанцією від 26.10.2021 (а.с. 24).

04.08.2023 представник позивача звертався до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" з претензією № 3.21.001 про відшкодування шкоди, в якій просив протягом 7 днів, з дня отримання заяви, здійснити виплату залишку невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 7795,36 грн на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 16).

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з ремонтною калькуляцією від 16.11.2021 вартість ремонту склала 18855,64 гривень.

При цьому позивач посилався на проведення відновлювального ремонту автомобіля, у зв`язку з чим його фактичні витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого в результаті ДТП автомобіля становлять 24051 грн, що перевищує регламентну виплату, яку було виплачено за його заявою 12.01.2022 у сумі 16255,64 грн, на 5195,36 грн. Тобто, виплачена сума страхового відшкодування є недостатньою для відновлення автомобіля.

На підтвердження розміру матеріального збитку позивач надав до суду акт виконаних робіт ТОВ "АТЛАНТ МОТОРЗ", розрахунки та платіжні документи про сплачення вказаної суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Отже, правила ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Сторона позивача посилалась на те, що згоди між сторонами щодо розміру страхового відшкодування досягнуто не було, адже позивач одразу надав акт огляду та рахунок від офіційного дилеру, де автомобіль позивача знаходиться на гарантійному обслуговуванні. Тому вважає, що відповідач повинен був провести експертизу, а не свій розрахунок.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Обґрунтування позову зведено до незгоди позивача з виплаченою сумою страхового відшкодування, яка, за його словами, була неузгоджена, та насправді становить більший розмір, що підтверджується актом виконаних робіт по фактичному ремонту автомобіля.

Проте твердження позивача про неузгодженість виплаченої суми страхового відшкодування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами у вигляді звернень позивача до відповідача з запереченнями проти встановленого ними розміру страхового відшкодування після проведеного огляду пошкодженого автомобіля, які могли стати підставою для проведення експертизи пошкодженого майна, або з заявою, в якій він наполягав би на проведенні оцінки, експертизі пошкодженого майна, що свідчило б про його незгоду з визначеною страховиком сумою відшкодування.

Натомість з пояснень сторони позивача, викладених у позові, вбачається, що за заявою позивача 12.01.2022 відповідачем було перераховано на рахунок позивача 16255,64 грн в рахунок страхового відшкодування, це при тому, що ремонтну калькуляцію було проведено ще 16.11.2021 та позивач міг заперечувати проти встановленої в ній вартості ремонту, натомість чомусь звернувся з заявою про її виплату, що свідчить про узгодженість сторонами розміру та способу здійснення страхового відшкодування, тому оцінка або експертиза пошкодженого майна не проводилася.

Та навіть якщо позивач не знав, яку суму йому було нараховано, він одразу після зарахування йому на рахунок визначеної страховиком суми відшкодування міг звернутися до нього з відповідною заявою, в якій висловити свою незгоду з виплаченою сумою, однак, вочевидь цього не зробив, принаймні таких доказів суду надано не було та матеріали справи таких даних не містять.

При цьому посилався на звернення до відповідача 04.08.2023, а це незадовго до подачі даного позову та вже через більш ніж півтора року після виплати йому суми страхового відшкодування, з претензією про здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 7795,36 грн, на підтвердження чого надав відповідну претензію, проте доказів її направлення та отримання відповідачем надано не було.

Тим більше крайній рахунок на оплату фактичного ремонту автомобіля на 23500 грн було складено вже 17.01.2022, після виплати страхового відшкодування, що суперечить доводам позивача, який фізично не міг одразу надати такий рахунок відповідачу.

Крім того, згідно з ремонтною калькуляцією, вартість ремонту автомобіля склала 18855,64 грн, що не відповідає сумі, вказаній позивачем у позовній заяві, яку, за його словами, було зараховано на його рахунок страховиком, а це 16255,64 грн. При цьому позивачем не було надано доказів того, що саме цю суму йому перерахував відповідач.

До того ж з наданої ремонтної калькуляції не вбачається чи був в розраховану суму включений податок на додану вартість та чи була сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, під час її виплати зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Матеріали справи також не містять таких даних.

Стороною позивача не спростовано розмір вартості відновлювального ремонту, визначений ремонтною калькуляцією, в суді для усунення розбіжностей не заявляв клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи щодо встановлення дійсного розміру матеріального збитку.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що власник пошкодженого автомобіля, позивач, звернувшись до страховика про виплату страхового відшкодування та, в подальшому, не заперечуючи на відшкодуванні страховою компанією збитків саме у встановленому ними розмірі, фактично погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком, і не наполягав на проведенні додаткової оцінки чи експертизи пошкодженого автомобіля та до подання даної позовної заяви отримав страхове відшкодування.

При погодженні й виплаті власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу заподіяної шкоди, вдруге здійснення виплат (доплат) законом не передбачено.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 333/2096/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, відповідач відшкодував оцінену шкоду, завдану ОСОБА_1 в результаті ДТП, шляхом її перерахування на рахунок позивача, здійснивши страхову виплату у строки визначені законом, що не заперечувалось сторонами.

З вказаною оцінкою позивач фактично погодився, оскільки її результати не оскаржував та отримав від відповідача страхове відшкодування без зауважень.

Таким чином, отримавши від страховика визначений ним розмір страхового відшкодування, позивач погодився з ним.

Таким чином, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сплата страховиком регламентної виплати у розмірі оціненої згідно з законом шкоди є повним виконанням зобов`язань страховика, в зв`язку з чим стягнення з нього штрафних санкцій за прострочення сплати платежу не підлягають задоволенню.

Дослідження решти доводів є процесуально недоцільним, оскільки суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку виплати різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Тобто, позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до особи, винної у вчиненні ДТП, з метою відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Представником позивача подавалась заява про стягнення з позивача витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 11500 грн (а.с. 78) та докази понесення таких витрат, однак внаслідок відмови у задоволенні позову судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача, тому вона не може бути задоволена.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Повністю відмовити в позові.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОІНС Україна", місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, .

Суддя Стригуненко В.М.