КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8499/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Лужецької О.Р.,-

встановив:

У квітні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року у розмірі 20 884 грн 68 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 травня 2023 року між сторонами укладено кредитний договір № 06.05.2023-100001429, сума кредиту - 18 320 грн 00 коп.

В подальшому вказаний кредитний договір між сторонами переоформлено шляхом укладення 22 червня 2023 року нового кредитного договору № 22.06.2023-020000041.

ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору № 22.06.2023-020000041, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 20 884 грн 68 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Споживчий центр» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необґрунтованості. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 20 884 грн 62 коп. за кредитним договором № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 06 травня 2023 між сторонами укладено кредитний договір № 06.05.2023-100001429, сума кредиту - 11 000 грн 00 коп., строк - на 42 календарних дні.

Кредитний договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором.

Ставка «Економ» - період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх Процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів. Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ».

Ставка «Стандар» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ» (п.6).

ТОВ «Споживчий центр» зазначало, що кредитний договір № 06.05.2023-100001429 від 06 травня 2023 року між сторонами переоформлено шляхом укладення 22 червня 2023 року нового кредитного договору № 22.06.2023-020000041. Сума кредиту - 18 320 грн 00 коп., строк - 140 днів з дати надання до 08 листопада 2023 року.

Кредитний договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року, у звязку із чим утворилась заборгованість у розмірі 20 884 грн 68 коп.

Станом на 22 квітня 2025 року загальна сума заборгованості становить 20 884 грн 68 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 18 320 грн 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 564 грн 68 коп.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиціїукласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ТОВ «Споживчий центр» вказувало, що 06 травня 2023 року між сторонами укладено кредитний договір № 06.05.2023-100001429, який в подальшому було переоформлено шляхом укладення кредитного договору № 22.06.2023-020000041 від 26 червня 2024 року.

Дослідивши зміст долучених до матеріалів справи пропозицій про укладення кредитних договорів, заявок ОСОБА_1 та підтвердження укладення договорів від 06 травня 2023 року та від 26 червня 2024 року, колегією суддів встановлено, що вони не містять підтвердження посилання позивача щодо факту переоформлення кредитного договору № 06.05.2023-100001429 шляхом укладення кредитного договору № 22.06.2023-020000041 від 26 червня 2024 року.

До матеріалів справи долучено окремо два кредитні договори: від 06 травня 2023 року за № 06.05.2023-100001429 та від 26 червня 2024 року за № 22.06.2023-020000041.

Враховуючи, що звертаючись до суду із позовною заявою, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року у розмірі 20 884 грн 68 коп., відтак, вказаний договір є предметом дослідження під час вирішення спору.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Споживчий центр» зазначало, що на виконання кредитного договору № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 18 320 грн 00 коп.

Так, ст. 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.

Пункти 4 та 5 частини 4 та 5 вказаної статті відповідно чітко визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.

Кредитор ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою, а не банківською установою. Враховуючи положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 18 320 грн 00 коп. за кредитним договором № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявність у ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 20 884 грн 62 коп. за кредитним договором № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучена до матеріалів справи копія квитанції АТ КБ «Приватбанк» про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 11 000 грн 00 коп. підтверджує виконання ТОВ «Споживчий центр» своїх зобов`язань, колегія суддів відхиляє, оскільки у призначенні вказаного платежу зазначено «видача за договором № 06.05.2023-100001429». Матеріали справи не містять доказів перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 18 320 грн 00 коп. за кредитним договором № 22.06.2023-020000041 від 22 червня 2023 року, що є предметом дослідження під час вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 23 вересня 2025 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 11 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко