ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/732/25

Головуючий у першій інстанції Даньков О. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1775/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Міністерство оборони України

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (суддя Даньков О.М.), ухвалене у с.Сосниця,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: її проживання із ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу в період із 25 грудня 2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (до дня його смерті). Заяву мотивовано тим, що з 17 лютого 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заочним рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2013 року шлюб було розірвано. Проте після розірвання шлюбу колишнє подружжя фактично продовжили проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 , де і були зареєстровані, разом виховували сина, вели спільне господарство, робили ремонти, мали взаємні права та обов`язки. 03 травня 2022 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ), проте трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сповіщення сім`ї №17 від 09 липня 2025 року про його загибель було надіслано ОСОБА_1 , як його дружині, яка в подальшому оформлювала реєстрацію смерті свого цивільного чоловіка та отримувала свідоцтво про смерть та відповідні виплати. Крім того, оригінали документів військовослужбовця залишилися у заявниці. За доводами ОСОБА_1 , для реалізації її права на отримання одноразової грошової допомоги та інших соціальних гарантій у зв`язку із загибеллю чоловіка виникла необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року заяву задоволено; встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період із 25 грудня 2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (до дня смерті ОСОБА_4 ). Рішення суду мотивовано тим, що встановлені в судовому засіданні обставини не заперечувались учасниками судового розгляду, свідки в судовому засіданні підтвердили факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу до смерті ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення на користь апелянта. Апеляційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт перебування заявниці із загиблим у близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки заявниці необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат на придбання майна в інтересах сім`ї. Міністерство оборони України вважає, що показання свідків не слід брати до уваги, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в одному будинку, набутому до розірвання шлюбу, та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Також звертає увагу, що хоча заявниця і вказує на спільне проживання із загиблим у період з 25 грудня 2013 року по 09 липня 2025 року, проте вона не надала доказів набуття будь-якого майна за спільні кошти, взаємного утримання житла, тобто ведення сімейного господарства не підтверджено.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з 17 лютого 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2013 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 24 грудня 2013 року про зміну рішення шляхом виключення з його резолютивної частини абзацу другого, згідно з яким після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити прізвище « ОСОБА_5 ») (а.с.13, 14).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

20 березня 2012 року ОСОБА_4 придбав за договором купівлі-продажу у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-20, 21).

Згідно з відомостями від 23 липня 2025 року про осіб, місце проживання яких було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 09 лютого 2013 року по 09 липня 2025 року, були зареєстровані: ОСОБА_1 (09 лютого 2013 року по т.ч.); ОСОБА_4 (09 лютого 2013 року 09 липня 2025 року); ОСОБА_3 (09 лютого 2013 року по т.ч.) (а.с.17).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №107 від 03 травня 2022 року солдата ОСОБА_4 , який призваний на військову службу осіб рядового складу під час проведення загальної мобілізації в особливий період, призначено на посаду стрільця-санітара 1 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення НОМЕР_2 окремого батальйону спеціального призначення (а.с.25).

16 лютого 2024 року ОСОБА_4 отримав посвідчення учасника бойових дій (а.с.27).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №678 від 14 липня 2025 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Григорівка Бахмутського району Донецької області отримав ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, від яких помер (а.с.28, 29, 30).

Сповіщенням сім`ї №17 від 09 липня 2025 року ОСОБА_1 сповіщено про те, що її чоловік солдат ОСОБА_4 виконував бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, загинув за наступних обставин: ІНФОРМАЦІЯ_2 близько о 01 год. 37 хв. внаслідок ворожого артилерійського обстрілу по вогневій позиції «ЗАХІД» в районі н.п. Григорівка Бахмутського району Донецької області отримав поранення, несумісні з життям (а.с.31).

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання було видано на запит ОСОБА_1 (а.с.32).

Батько загиблого ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.35, 36).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 у період з 28 липня 2022 року по 09 липня 2025 року заявниця отримувала грошові перекази від ОСОБА_4 , а також здійснювала переказ коштів на його рахунок (а.с.33-34).

На підтвердження спільного набуття майна ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції копії замовлень та квитанцій про придбання нею та ОСОБА_4 побутової техніки, велосипеда та іншого майна, доставка якого здійснювалася на адресу: АДРЕСА_1 або на адресу відділення Нової пошти, а також у м.Краматорськ (а.с.99-110).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю) тощо.

Водночас, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах: від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 та інших.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволенн заяви ОСОБА_1 .

Факт спільного проживання без реєстрації шлюбу заявниці ОСОБА_1 із загиблим ОСОБА_4 підтверджено долученими до матеріалів справи доказами: копіями паспортів і витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб підтверджується факт реєстрації вказаних осіб за однією адресою придбаним під час перебування в зареєстрованому шлюбі будинком по АДРЕСА_1 ; випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що на рахунок останньої ОСОБА_4 майже щомісячно направляв грошові кошти; наявністю у заявниці належних загиблому особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження, трудової книжки, посвідчення учасника бойових дій); надання на запит ОСОБА_1 витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання; видачею актового запису про смерть №307 на ім`я ОСОБА_1 ; сповіщенням про загибель військовослужбовця, направленим на адресу ОСОБА_1 , із зазначенням ОСОБА_4 її чоловіком, що свідчить про те, що сам загиблий визначив заявницю як свою дружину. Також факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу однією сім`єю як чоловік і жінка без шлюбу підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги про те, що показання свідків не підтверджують наявності усталених, притаманних подружжю відносин, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не заслуговують на увагу, оскільки встановлення вказаного факту не ґрунтується виключно на показаннях свідків, а підтверджується також наданими заявницею доказами, яким суд першої інстанції надав оцінку в сукупності.

Із вказаних підстав колегія суддів також відхиляє посилання заінтересованої особи на відсутність доказів набуття вказаними особами майна за спільні кошти.

Розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не може з достовірністю свідчити про те, що вони припинили спільне проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим є безпідставними твердження Міністерства оборони України, що суд першої інстанції не прийняв такі доводи до розгляду.

Даних на спростування наданих заявницею доказів матеріали справи не містять.

Крім того, до суду апеляційної інстанції заінтересована особа у справі - мати загиблого ОСОБА_2 надіслала заяву, в якій вказує, що погоджується із рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року. У заяві підтверджує, що її син ОСОБА_4 проживав разом із ОСОБА_1 з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 , виховували сина ОСОБА_11 , вели спільне господарство, робили перебудову будинку та ремонти.

Інша заінтересована особа у справі - ОСОБА_3 син ОСОБА_4 і ОСОБА_1 у надісланій до суду апеляційної інстанції заяві також погоджується з рішенням суду першої інстанції. Підтверджує, що його мати та загиблий батько проживали в цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 , разом виховували його, вели спільне господарство та робили ремонти в будинку. Вказує, що до загибелі батька не знав, що батьки були розлучені.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий: Судді: