СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю: секретаря Губар Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання шлюбу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив визнати недійсним шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладений 21 жовтня 1993 року у Будинку реєстрації шлюбів і новонароджених м. Києва.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 20 липня 1984 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції, актовий запис №1034. Позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 14 квітня 1993 року подала заяву на реєстрацію шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 та 21 жовтня 1993 року отримала свідоцтво про шлюб, який зареєстровано у Будинку реєстрації шлюбів і новонароджених м. Києва. Позивач продовжив жити з відповідачем як дружиною і випадково дізнався про інший шлюб. Позивач зауважує, що сторони набувають спільно майно, а претендувати на нього буде інша особа, яка не могла бути юридично чоловіком.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження.

14.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшли пояснення третьої особи, у яких представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначає, що 20 липня 1984 року відділом ЗАГС Ленінградського району міста Києва (сучасна назва Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №1034. Відмітка про розірвання шлюбу в актовому записі відсутня. 14.04.1993 Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва (сучасна назва Київський відділ державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис про шлюб №869 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Графа «По батькові» щодо нареченої містить прочерк, в графі 9 «Сімейний стан» щодо нареченої зазначено «в одруженні не перебувала», в графі «Місце постійного проживання» вказано « АДРЕСА_1 , постійно мешкає з 1991 року». На актовому записі проставлено відмітку про розірвання шлюбу на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року. Таким чином, ОСОБА_5 , надавши неправдиві відомості щодо свого сімейного стану 14 квітня 1993 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . Разом з тим, представник зазначає, що в поданих до позовної заяви копіях документів «Додаток до посвідчення особи» ОСОБА_1 зазначено сімейний стан «розлучений». Таким чином, шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також розірвано. Зауважує, що відсутність відмітки про розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб не може слугувати підставою вважати шлюб нерозірваним, враховуючи долучений додаток до посвідчення особи. Так, між Україною та Державою Ізраїль відсутні договори про надання правової допомоги у сімейних справах, у зв`язку з чим відповідні органи реєстрації Держави Ізраїль не зобов`язані повідомляти органи державної реєстрації актів цивільного стану України про розірвання шлюбу, вкладеного на їх території.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року розпочато підготовче судове засідання та відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про витребування доказів у позивача, а саме документів про розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , оскільки за твердженням представника позивача у позивача такі документи відсутні.

06.08.2025 через систему «Електронний суд» надійшли аналогічні пояснення третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

13.08.2025 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 , у якій зазначив, що позовну заяву підтримує.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.08.2025 через систему «Електронний суд» надійшли аналогічні пояснення третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року залишено без розгляду повторне клопотаннятретьої особи про витребування доказів у позивача, а саме документів про розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , оскільки за твердженням представника позивача у позивача такі документи відсутні.

19.09.2025 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про підтримання позовної заяви.

Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, згідно з копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 липня 1984 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №1034 (а.с.17).

Відповідно до копії апостильованого посвідчення особи Державою Ізраїль - адвокатом Ієхіель Дівілов, діючим у якості нотаріуса, від 19 січня 2025 року №490716/3, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно з копією додатка до посвідчення особи, сімейний стан ОСОБА_1 розлучений, графи «Прізвище дружини» та «Ім`я дружини» не заповнені (а.с.13-16).

Згідно з копією тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 04 листопада 2002 року, ОСОБА_2 , громадянка Ізраїлю, отримала право на перебування/проживання в Україні (а.с.18).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії ДИЗ НОМЕР_3 від 21 жовтня 1993 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 14 квітня 1993 року зареєстрували шлюб у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва (а.с.21).

Так, відповідно до ст.15 КпШС України (чинного на час реєстрації спірного шлюбу) для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Згідно зі ст.17 КпШС України не допускається укладення шлюбу: між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі; між родичами по прямій висхідній і низхідній лінії, між повнорідними і неповнорідними братами й сестрами, а також між усиновителями і усиновленими; між особами, з яких хоча б одна визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби або недоумства.

Згідно зі ст.45 КпШС України, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Статтею 47 КпШС України встановлено, що позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред`явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені.

Згідно з ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно зі.38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Згідно зі ст.41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Шлюб не може бути визнаний недійсним у разі вагітності дружини або народження дитини у осіб, зазначених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, або якщо той, хто не досяг шлюбного віку, досяг його або йому було надано право на шлюб.

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до ст.44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України).

У випадках, передбачених ст. 41 СК ( 2947-14 ), шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, як на підставу для визнання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , на момент реєстрації оспорюваного шлюбу, перебували вже у шлюбі.

У той же час, позивач разом із позовом надає копію апостильованого посвідчення особи Державою Ізраїль, відповідно до якого позивач ОСОБА_6 розлучений та копію тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні, у якій зазначено, що ОСОБА_2 є громадянка Ізраїлю.

Необхідно вернути увагу, що Україна та держава Ізраїль не мають двостороннього договору про правову допомогу у цивільних і сімейних справах, у зв`язку з чим відповідні органи реєстрації Держави Ізраїль не зобов`язані повідомляти органи державної реєстрації актів цивільного стану України про розірвання шлюбу, вкладеного на їх території.

Суд також враховує, що позов про визнання шлюбу недійсним подано через 32 роки після його державної реєстрації, без будь-яких пояснень щодо причин такого зволікання. Відповідно до правових позицій Верховного Суду (постанова від 24 березня 2021 року у справі №643/5783/17), затягування у зверненні до суду без поважних причин може бути розцінене як зловживання процесуальними правами, а також свідчити про відсутність реального інтересу щодо визнання шлюбу недійсним протягом тривалого часу.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, позов задоволенню не підлягає у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 7, 8, 12, 13, 76 - 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вікторія КИЦЮК