Провадження № 2/357/5422/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

24 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Кардаш О. Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в залі суду № 6 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегонального управління Міністерства юстиції України,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просила звільнити з-під арешту нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , накладеному на підставі обтяження: Постанова про арешт, згідно постанови АК 16621, 23.07.2010 року, винесеної Білоцерківським міськрайонним управлінням юстиції.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка є її матір`ю. До приватного нотаріуса Цвинтарної І.О. 08 червня 2024 року з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4 , а 25 червня 2024 року з такою заявою звернулася ОСОБА_1 . 17.12.2024 приватний нотаріус Цвинтарна І.О. видала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право спадщини за законом. ОСОБА_2 належало майно, яке відноситься до спадкової маси, а саме 1/4 частки квартири розташованої за адресом: АДРЕСА_1 . Неможливість оформити спадкові права приводить до порушення прав як спадкоємців. Оскільки, наявність вищезазначеного арешту перешкоджає позивачу, як спадкоємцю (власниці) в процедурі оформлення спадкових прав на нерухоме майно, за таких обставин вона вимушена звернутися до суду та просить скасувати арешт на все майно, що належало ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження АК 716621 від 23.07.2010, який накладений постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про арешт майна боржника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 р., головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 18 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 жовтня 2025 року.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. Витребувано з Київського обласного державного нотаріального архіву інформацію, ким та коли було накладено заборону на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , накладеному на підставі обтяження: Постанова про арешт, згідно постанови АК 16621, 23.07.2010 року, винесеної Білоцерківським міськрайонним управлінням юстиції та хто був ініціатором накладення заборони. Підготовче судове засідання у справі відкладено до 11 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 листопада 2025 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява, в якій позивач просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.12.2024 р. приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарною Іриною Олександрівною було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за №586/02-31.

У вказаній постанові зазначено, що 08 червня 2024 року нотаріусом заведено спадкову справу під № 53/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою про прийняття спадщини за законом під №143, поданої дочкою померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 25 червня 2024 року із заявою під №158 про прийняття спадщини за законом звернулась дочка померлої ОСОБА_1 . Спадкова маса складається з 1/4 частки квартири під АДРЕСА_2 . При здійснення перевірки наявності або відсутності арештів, заборон шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було виявлено арешт нерухомого майна, зареєстрований 23 липня 2010 року за №10068864 зареєстрований Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ на підставі постанови 716621 МВ ДВС БЦ МРУЮ від 23.07.2010 року, - на 1/4 частки квартири під АДРЕСА_2 , що належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 . Відповідно до глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 під №296/5 - Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.01.2023 р. за №319520765 вбачається, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 1/4 частка, ОСОБА_1 1/4 частка, ОСОБА_4 1/4 частка, ОСОБА_2 1/4 частка.

В розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» наявний запис: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 10068864; Зареєстровано: 23.07.2010 о 15:03:51 за № 10068864 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК 716621, 23.07.2010, МВ ДВС БЦ МРУЮ; Об`єкт обтяження: квартира, 1/4 частина квартири, що належить боржнику на праві власності, адреса: АДРЕСА_1 ; Власник: ОСОБА_2 ; Обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції; Заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 01.11.2024 р. за №203980, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні виконавчих документів про стягнення штрафів/боргів з ОСОБА_2 у відділі не перебуває. В межах якого виконавчого провадження винесена постанова АК716621, 23.07.2010 про накладення арешту на майно боржника встановити не можливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.(ч. 5 ст. 1268 ЦК України)

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 02.2012 р). якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з ч. 2 статті 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі и рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. (ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»)

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. (ч.ч. 1, 2 ,3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, безпідставна наявність арешту майна, яке належало ОСОБА_2 , порушує права позивача як спадкоємця, а іншого способу зняти арешт у неї, крім судового рішення, немає.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст..ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 265, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегонального управління Міністерства юстиції України про зняття заборони на спадкове майно, -задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК 716621 від 23.07.2010, Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, зареєстрований 23.07.2010 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження: 10068864.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса: АДРЕСА_3 : РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегонального управління Міністерства юстиції України; адреса: б-р. Олександрійський, буд. 94, м. Біла Церква, Київська обл., 09113; .

Суддя Б. І. Кошель