РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2025 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
при секретарі Реуцькій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,
13.10.2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів з до 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінінмуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 вересня 2011 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачкою. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2014 р. та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що після розпаду сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивач створив нову сім`ю. Наразі він уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, підставою для зменшення позовних вимог є зміна сімейного стану позивача та поява в нього нових обов`язків, щодо утримання членів сім`ї. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі та виховує трьох малолітніх дітей, з них двох малолітніх від нового шлюбу, що істотно впливає на його матеріальне становище. У зв`язку із цим позивач вважає за необхідне переглянути розмір аліментів з урахуванням теперішніх обставин та забезпечення балансу інтересів сторін.

Крім того, позивач на даний час є безробітним, офіційного джерела доходу не має. В умовах воєнного стану на території України суттєво обмежені можливості працевлаштування та отримання стабільного заробітку, що об`єктивно впливає на його платоспроможність та є підставою для зменшення розміру раніше присуджених аліментів. Дружина позивача також тимчасово не працевлаштована, основну увагу приділяє догляду за малолітніми дітьми. За таких обставин утримання двох дітей здійснюється виключно за рахунок обмежених сімейних ресурсів, що істотно ускладнює їхнє матеріальне становище

Зазначає, що позивач сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, передбачені статею 150 Сімейного кодексу України та не ухиляється від участі в утриманні й вихованні дитини, а його батьки надають йому у цьому допомогу. Окрім сплати аліментів, позивач несе додаткові витрати на забезпечення потреб дитини: сплачує ортодонтичне лікування та інші медичні процедури, купує одяг, організовує відвідування спортивних тренувань, оздоровчих канікул, розважальних заходів і вистав. У зв`язку з викладеним просить зменшити розмір аліментів.

05.11.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мокроусова Ю.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив залишити без задоволення позовні вимоги, зважаючи на наступне. Зазначає, що ОСОБА_1 не виконував рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2015 року у справі №640/19834/14ц та не сплачував ОСОБА_3 встановлених судовим рішенням аліментів, посилаючись на тимчасові фінансові труднощі. Вказує, що матір та представник позивача ОСОБА_2 періодично зустрічалась зі своїм онуком ОСОБА_3 , спілкувалась з ним, відвідувала культурні заклади, періодично купувала йому одяг та інколи перераховувала кошти на потреби онука, без конкретизації таких грошових переказів, як аліменти. Проте, в період з 11.02.2015 по травень 2025 року позивач не виконував рішення суду з щомісячної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2014 та до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що доказом невиконання позивачем рішення суду з щомісячної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 відсутність в додатках до позовної заяви квитанцій про щомісячні грошові перекази позивачем на користь стягувача, з конкретизацією їх призначення як аліментів, в період з 11.02.2015 по травень 2025 року.

Крім того, зазначає, що щомісячний дохід відповідача, яка працює на посаді продавця-консультанта у ФОП ОСОБА_8 складає 8000 гр., на які вона вимушена проживати разом з дитиною, оплачуючи при цьому комунальні платежі у належній їй квартирі.

26.11.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, зміст якої зводиться до наступного. Відповідач у своєму відзиві наголошує на тому, що в період 01.02.2015 по травень 2025 року позивач не виконував рішення суду про стягнення аліментів. Однак, всупереч встановленим законом вимогам, відповідач не додав жодних доказів на підтвердження вказаної обставини, а саме: не надані контррозрахунки, виписки з банківських карт, не спростовано доводи позивача.

В додатках до позовної заяви міститься витяг АТ КБ «Приватбанк» з інформацією про окремі операції від 14.08.2025 за період з 01.09.2020 по 14.08.2025 року, в яких міститься інформація про грошові перекази зі сплати аліментів за вказаний період. Таким чином, інформація, яку надає відповідач про те, що в період з 01.02.2015 по травень 2025 року позивач не виконував рішення зі сплати аліментів є необґрунтованим. Доводи відповідача про те, що позивач не сплачував відповідачу аліменти, посилаючись на фінансові труднощі є також безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту відповідач не надав.

Зазначає, що у відзиві вказано, що позивач проживає у Словаччині на даний момент. ОСОБА_1 дійсно проживає за кордоном через безпекову ситуацію в Україні, оскільки має дружину та двох дітей від останнього шлюбу. Позивач покинув країну на законних підставах, не з мотивів ухилення від військової служби, адже є батьком трьох дітей, якому за законом була надана відстрочка від військової служби. Відповідач у відзиві зазначає, що «позивач є фізично здоровим, працездатним чоловіком», тим самим знову вводячи суд в оману. Так, позивач має діагноз «Подагричний артрит хронічний, загострення з ураженням гоміковостопних, плюснефалангових суглобів ФН 1 ст.», перебував на госпіталізації, продовжує лікування. Згідно з медичною документацією, ОСОБА_1 протипоказані підйом вантажів, важка фізична праця, переохолодження. Окрім того, позивач з дитинства має паталогію ЦНС гідроцефальний синдром, що супроводжується хронічними головними болями та негативно впливає на якість життя. Не зважаючи на наявність підстав для повного звільнення позивача від сплати аліментів, у зв`язку з тяжкими хворобами, позивач просить про зменшення його розміру, оскільки бажає допомагати своєму синові, шляхом добровільної сплати аліментів та іншими способами незалежно від наявності такої хвороби.

27.11.2025 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що через значне підвищення цін у 2025 році в Україні на продукти харчування, товари першої необхідності, одяг та комунальні послуги, у поєднанні з відсутністю зростання її заробітної плати, в неї утворилась заборгованість за комунальні послуги в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, вказує, що від дати звернення до суду із позовом в даній справі, позивач з вересня 2025 року припинив виконувати свої обов`язки з добровільної щомісячної сплати ним аліментів на утримання дитини в розмірі, встановленому у рішенні суду від 11.02.2015 р. Внаслідок цього, 05.11.2025 відділом ДВС за виконавчим провадженням №7758091 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 5 489 гр.

08.12.2025 року до суду від представника відповідача до суду також надійшли заперечення, в яких останній зазначає, що позивач є фізично здоровою людиною та працездатним чоловіком, у позовній заяві не доведено про обмежену чи повну недієздатність позивача або його теперішньої дружини, станом на дату його звернення із позовом, які б були перешкодою для їхнього працевлаштування, а також не зазначено про наявність у позивача та членів його родини істотних труднощів, які були б належною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання позивачем дитини від першого шлюбу.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання повідомлялись судом належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2017 року (справа № 640/14381/17).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та зроблено відповідний актовий запис № 153 (а.с. 17).

Матеріалами справи встановлено та не заперечується також сторонами, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частки від його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.11.2014 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 30.11.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 5326. (а.с. 16).

Від вказаного шлюбу народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до свідоцтв про народження серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 батьками дітей вказані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_9 (а.с. 18-19).

Таким чином, оскільки позивач має на своєму утриманні двох малолітніх дітей, на даний час є безробітним, офіційного джерела доходу не має. Крім того, дружина позивача також тимчасово не працевлаштована, він вважає, що його майновий стан змінився, тому він просив в своїй позовній заяві зменшити розмір стягуваних на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина в розмірі на 1/8.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно до положень статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу та дружина, яка на теперішній час не працює, крім того зазначав, що на даний час він не працевлаштований, оскільки через періодичні хвороби не може працевлаштуватися, що змушує від нього втрату значних додаткових матеріальних зусиль на забезпечення родини, тобто посилався на зміну матеріального та сімейного стану.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням двох дітей від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року справа N 565/2071/19.

Також, твердження позивача стосовно того, що його дружина тимчасово не працевлаштована не можуть слугувати підставою для погіршення майнового стану позивача, оскільки на момент розгляду справи судом син подружжя, ОСОБА_5 досяг восьмирічного віку, а донька ОСОБА_6 досягла п`ятирічного віку, а отже дружина не позбавлена можливості працювати та не перебуває на утриманні позивача як непрацездатна особа.

Крім того, твердження позивача стосовно того, що він намагається брати підробітки, проте в зв`язку з тяжким фізичним станом не може працевлаштуватися на роботу, через те, що жодного роботодавця не влаштовує велика кількість пропусків роботи в зв`язку з періодичною кризою його хворіб, не підтверджені належними доказами, оскільки долучені позивачем медичні виписки містять відомості про його перебування у стаціонарі в ревматологічному відділенні з діагнозом: подагричний артрит хронічний, загострення, з ураженням гоміковостонних, плюснефалангових суглобів, за період з 17.12.2021 по 27.12.2021 рік. З наданих медичних виписок не вбачається, що на даний час позивач позбавлений можливості працевлаштуватися, не доведено факту того, що він є обмежено працездатним, що могло б бути перешкодою для його працевлаштування. З наданих документів неможливо встановити тяжкість хвороби або інші обставини, що мають істотне значення, які б слугували підставою для зменшення позивачу розміру аліментів. З наданих медичних документів вбачається, що позивач обстежувався, хворів, що властиво кожній людині.

Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) про зменшення розміру аліментів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Л. Шаренко