Справа № 451/1050/25 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З
Провадження № 22-ц/811/2517/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 26 червня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

в червні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі ТОВ «Цикл Фінанс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 6580 від 19 вересня 2020 року в розмірі 83 007 грн 61 коп. та заборгованість за кредитним договором № 0333 від 15 лютого 2020 року в розмірі 7508 грн 34 коп.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 26 червня 2025 року позовну заяву ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржило ТОВ «Цикл Фінанс», подавши в липні 2025 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 26 червня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» судові витрати, а саме судовий збір та витрати за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, адже позивачем правомірно об`єднано в позовній заяві декілька вимог, які пов`язані між собою підставою виникнення. Так, позивач є новим кредитором щодо відповідача за кредитними договорами, укладеними останнім з одним банком, а саме акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро»). Підстава переходу права вимоги за цими кредитними договорами також одна договір факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року. Спільними також є подані позивачем докази на підтвердження пред`явлених позовних вимог. Таке об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, а також запобігти ухвалення різних за змістом судових рішень за однакових фактичних обставин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, адже пред`явивши вимоги про стягнення заборгованості за різними кредитними договорами, позивач не дотримався вимог, визначених статтею 188 ЦПК України, оскільки такі позовні вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, такі вимоги не є основними та похідними, вимоги заявлені з різних підстав, за поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню окремі спори з різним предметом спору щодо стягнення заборгованості за різними кредитними договорами, указані вимоги не є однорідними та не є такими, які нерозривно пов`язані між собою.

Такі висновки суду колегія суддів визнає обґрунтованими, виходячи з такого.

Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що в такій позивачем об`єднано позовні вимоги про стягнення заборгованості як за кредитним №6580 від 19 вересня 2020 року, так і за кредитним договором №0333 від 15 лютого 2020 року, право вимоги за якими позивач набув на підставі договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19)).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Водночас, потрібно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

А саме, в одній позовній заяві можуть бути заявлені декілька позовних вимог, якщо ці вимоги однорідні, зокрема, такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, тобто є похідними.

Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (див. постанову Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року в справі № 910/7186/19).

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог до відповідача (відповідачів), пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.

Метою об`єднання позовних вимог є можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги (див. постанову Верховного Суду від 09 листопада 2023 року в справі № 910/130/21).

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Тобто, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог до відповідачів, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів), або різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (див. постанову Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року в справі № 910/7186/19).

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року в справі № 911/414/18, постановах Верховного Суду від 22 квітня 2019 року в справі № 914/2191/18 та від 02 грудня 2020 року в справі № 908/420/20.

Колегія суддів вважає наведені висновки релевантними у справі, що переглядається, незважаючи на те, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18 серпня 2023 року в справі № 910/21280/21 дійшов висновку про наявність підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/7186/19, оскільки такі стосуються можливості/неможливості залишення позову без розгляду після відкриття провадження у справі, тобто на стадії підготовчого провадження/розгляду справи по суті/перегляду в апеляційному чи касаційному порядку, а не під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

За змістом частини першої статті 188 ЦПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

При цьому не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 188 ЦПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені у частинах четвертій, п`ятій цієї статті Кодексу.

Встановлення судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Проте, відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Зміст наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, у разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

При цьому роз`єднання позовних вимог можливе лише в тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду в тому суді, який роз`єднав позовні вимоги. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі №9901/458/19.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2021 року в справі № 199/6042/19 (провадження № 61-11658свп20), від 14 лютого 2024 року в справі № 199/6026/19 (провадження № 61-12282св23), від 10 квітня 2024 року в справі № 638/5319/23 (провадження №61-18195св23) та від 20 червня 2024 року в справі № 199/6029/19 (провадження № 61-13440св23).

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року в справі №127/6686/21 (провадження № 61-12983св21) викладено такі висновки:

«Аналіз пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України у системному зв`язку з приписами статті 188 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини шостої статті 188 ЦПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. При цьому слід зазначити, що вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією цивільного суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Проте, у будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 188 ЦПК, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви.

У цьому разі суд, насамперед, має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов».

Оскільки у справі, що переглядається заявлені вимоги, які випливають з двох кредитних договорів вважаються грошовими, їх можна класифікувати як однорідні, але для їх об`єднання мають дотримуватися правила, зазначені в частині першій статті 188 ЦПК України.

У цьому зв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вимоги про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами (зміст яких свідчить про різні умови кредитування (один з яких це договір кредитування, інший договір про встановлення кредитного ліміту), зокрема, щодо суми кредиту, строку кредитування, порядку нарахування та розміру процентів, інших платежів за договором (комісій тощо)), є самостійними вимогами, які не пов`язані ні підставами виникнення, ні поданими доказам та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших. Таким чином, сумісний розгляд заявлених позивачем у даній справі позовних вимог є перешкодою для з`ясування взаємних прав і обов`язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, бо під час розгляду справи суд повинен був би надавати оцінку підставам укладення та виконання кожного з кредитних договорів, що суттєво ускладнило б вирішення спору в межах однієї справи та в строки, передбачені ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2019 року в справі №916/2733/18 вказав на те, що «кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього правовідношення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного кредитного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового прововідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (різні кредитні договори, договори забезпечення тощо). Отже, вимоги про стягнення заборгованості у конкретно визначеному позивачем за кожним окремим кредитним договором розмірі є самостійними вимогами, які не пов`язані ні підставами виникнення, ні поданими доказам та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших».

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції про повернення позовної заяви у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог, оскільки позивачем не дотримано вимоги частини першої статті 188 ЦПК України.

Щодо аргументів скарги про спільні підстави позову, а також спільність поданих позивачем доказів на підтвердження пред`явлених позовних вимог, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, виходячи з мотивів, наведених у цій постанові.

Колегія суддів також враховує, що клопотання позивача про роз`єднання позовних вимог до суду не находило, а власна ініціатива суду у вирішенні цього питання є його дискреційним правом, застосування якого у даній справі, на думку колегії суддів, не сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства, тому місцевий суд не скористався наданим йому правом, навівши відповідну аргументацію в оскарженій ухвалі.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що об`єднання таких позовних вимог сприятиме процесуальній економії, а також зможе запобігти ухвалення різних за змістом судових рішень за однакових фактичних обставин, оскільки останні не є однаковими (однорідними), а їх спільний розгляд може лишу утруднити розгляд справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при вирішення питання про повернення позовної заяви дотримався норм процесуального права, тому підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» залишити без задоволення.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич