Справа № 466/2115/25 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є
Провадження № 22-ц/811/2719/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: ОСОБА_1 , представника Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» - Радомської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 червня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01 лютого 2022 року до 09 грудня 2024 року перебувала у трудових відносинах з Приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», 09.12.2024 року звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін). В день її звільнення відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільненні та не виплатив належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Зазначає, що в день звільнення їй готівкою було виплачено лише компенсацію за невикористані 63 календарних дні щорічної основної та соціальної відпустки. Проте, як вбачається з довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області № 2869-3115/Д-53/8-1300/25 від 07.02.2025 року згідно даних інформаційно-аналітичної системи Пенсійного фонду України в електронному реєстрі листків непрацездатності за листопад 2024 року сформовано електронний лікарняний по догляду за хворою дитиною, у яких страхувальником зазначено Приватне підприємство «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб». Електронний листок непрацездатності № 27181175-1 за період з 19.11.2024 року до 22.11.2024 року на суму 5 659,24 включено в заяву-розрахунок № 24-73 від 03.12.2024 року, яка 11.12.2024 року переведена у статус Оплачено. Разом з тим, після 11.12.2024 року і по день звернення до суду з даним позовом, кошти на оплату лікарняних не перераховані на картковий рахунок позивачки, не дивлячись на те, що після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату застрахованим особам допомоги по огляду за хворою дитиною у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати, відповідно до частини другої статті 24 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Як на вину відповідача у невиплаті коштів позивачка посилається на корпоративний конфлікт, який триває вже близько двох років між членами дирекції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з іншої сторони, внаслідок якого та протиправних дій двох учасників відповідача змінено склад дирекції шляхом виключення зі складу дирекції підписанта ОСОБА_4 та ключення в члени дирекції підписантом ОСОБА_5 , який не вправі проводити розрахунки з поточних рахунків та рахунку відповідача, призначеного для виплати лікарняних. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 86 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на момент звернення до суду складає 299868,24 грн.

З наведених підстав просить:

стягнути з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на її користь заборгованість по невиплачених лікарняних в сумі 5 659, 24 грн;

стягнути з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення з розрахунку розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 3486,84 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» в користь ОСОБА_1 невиплачені кошти по тимчасовій непрацездатності в розмірі 5659 грн. 24 коп.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з моменту надходження коштів Фонду на оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності на окремий рахунок роботодавця розпорядником таких коштів стає сам роботодавець, який зобов`язаний здійснити виплату застрахованій особі відповідного матеріального забезпечення в найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Однак, після 11.12.2024 року і по сьогоднішній день кошти на оплату лікарняних не перераховані на картковий рахунок позивачки, не дивлячись на те, що після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний був здійснити таку виплату. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що внаслідок протиправних дій двох учасників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було змінено склад дирекції шляхом виключення зі складу дирекції підписанта ОСОБА_4 та включенням членом дирекції підписантом ОСОБА_3 , який не вправі проводити розрахунки з поточних рахунків та рахунку відповідача, призначеного для виплати лікарняних. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» - Радомської Н.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, то законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволених позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що кошти від Пенсійного Фонду України на поточний рахунок відповідача в АТ «ОТП Банк» надійшли після звільнення позивачки, і в подальшому такі не могли бути їй виплачені у зв`язку з необхідністю врегулювання роботи з банком, що свідчить про відсутність вини відповідача у невиплаті належних ОСОБА_1 коштів по тимчасовій непрацездатності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року по 09 грудня 2024 року перебувала у трудових відносинах з Приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», займаючи посаду юрисконсульта, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а 09.12.2024 року була звільнена з посади на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) на підставі особистої заяви, що підтверджується наказом № 0612/1-к.тр від 09.12.2024 року.

З наказу № 0612/1-к.тр. від 09.12.2024 року вбачається, що у зв`язку зі звільненням позивачки, їй було нараховано до виплати компенсацію за невикористану основну відпустку (63 календарних дні), а саме: за 20 календарних днів щорічної відпустки, право на які виникло до 31.12.2023 року; за 20 календарних днів щорічної відпустки, право на які виникло з 01.01.2024 року до дати звільнення (09.12.2024 року); за 20 календарних днів соціальної відпустки, нарахованої матері, яка виховує сама дитину за 2023-2024 роки,

Судом також встановлено, що в день звільнення позивачці було виплачено готівкою лише компенсацію за невикористані 63 календарних дні щорічної основної та соціальної відпустки, про що свідчить особистий підпис позивачки на видатковому ордері (платіжній відомості) про отримання готівкових коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 19.11.2024 року до 22.11.2024 року позивачка перебувала на листку непрацездатності №27181175-1, причина непрацездатності догляд за хворою дитиною.

ПП «ПСМЛ «Ескулаб» оформлено протокол № 68 засідання комісії із соціального страхування/рішення уповноваженого про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за період з 19.11.202 року по 22.11.2024 року у розмірі 5659,24 грн, причина непрацездатності догляд за хворою дитиною.

03.12.2024 року відповідачем через електронний кабінет Пенсійного фонду України подано заяву-розрахунок і 11.12.2024 року на поточний рахунок відповідача в АТ «ОТП Банк» надійшли кошти.

Тобто, кошти на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності на поточний рахунок відповідача в АТ «ОТП Банк» надійшли вже після звільнення ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 посилається на те, що при звільненні їй не було виплачено всіх належних сум, а саме, не було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивачки) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (редакції, чинній на момент звільнення позивачки) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у своїх постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 404/3447/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 591/1079/19 вказав, що оскільки у статті 116 КЗпП України йдеться про виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, що не обмежується лише заробітною платою, а включає в себе також інші нарахування, у тому числі й допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, тому такі кошти відносяться до виплат, які належать працівнику при звільненні та у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

За вимогами статей 253, 254 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Основними джерелами коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування є внески роботодавців (роботодавців - фізичних осіб), працівників. Бюджетні та інші джерела коштів, необхідні для здійснення загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачаються відповідними законами з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є допомога по тимчасовій непрацездатності (пункт 1 частини першої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац другий частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким порядком є Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством (абзац перший частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Допомога по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років виплачується застрахованій особі з першого дня за період, протягом якого дитина за висновком лікаря потребує догляду, але не більше як за 14 календарних днів (частина третя статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Нарахування та виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності починаючи з першого дня непрацездатності (догляд за хворою дитиною) здійснюється у такому порядку: застрахована особа надає документ, необхідний для призначення матеріального забезпечення за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, - виданий у встановленому порядку листок непрацездатності; не пізніше десяти днів з дня надходження документу комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства на засіданні приймає рішення про: призначення матеріального забезпечення; відмову в призначенні матеріального забезпечення. Якщо комісією прийнято рішення про призначення матеріального забезпечення: страхувальник (роботодавець) нараховує суми матеріального забезпечення; страхувальник (роботодавець) оформлює заяву-розрахунок; не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією рішення страхувальник (роботодавець) передає заяву-розрахунок до робочих органів виконавчої дирекції Фонду; протягом 10 робочих днів після надходження заяви робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють фінансування страхувальників;

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 19.11.2024 року до 22.11.2024 року позивачка перебувала на листку непрацездатності №27181175-1, причина непрацездатності догляд за хворою дитиною, ПП «ПСМЛ «Ескулаб» оформлено протокол № 68 засідання комісії із соціального страхування/рішення уповноваженого про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за період з 19.11.202 року по 22.11.2024 року і 03.12.2024 року відповідачем через електронний кабінет Пенсійного фонду України подано заяву-розрахунок, що свідчить про своєчасність дій відповідача при оформленні необхідних документів для нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Судом встановлено, що кошти на виплату ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності надійшли на поточний рахунок відповідача в АТ «ОТП Банк» лише 11.12.2024 року, тобто, вже після її звільнення.

Пункт 9 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду, затвердженого постановою правління Фонду від 19 липня 2018 року №12 передбачає, що після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, ніж у строки, визначені у частині другій статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

З моменту надходження коштів Фонду на оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності на окремий рахунок роботодавця розпорядником таких коштів стає сам роботодавець, який зобов`язаний здійснити виплату застрахованій особі відповідного матеріального забезпечення в найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати (частина друга статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Якщо страхові кошти перераховано до звільнення працівника і роботодавець став розпорядником таких коштів, то в розумінні частини першої статті 116 КЗпП України такі кошти належать до виплат, які мають бути сплачені працівнику в день звільнення.

Визначальною є обставина, чи є на момент звільнення працівника роботодавець розпорядником коштів, що належать до виплати звільненому працівнику, і хто винен у тому, що такі кошти не виплачені.

Тобто, якщо комісія вчасно розглянула питання про оплату листа непрацездатності, роботодавець направив заяву-розрахунок, а Фонд невчасно перерахував кошти, то відповідальність має нести Фонд, якщо комісія чи роботодавець не вчинили таких дій, то відповідальність за невиплату такого відшкодування покладається на роботодавця.

Як зазначалась вище, допомога по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років виплачується застрахованій особі з першого дня за період, протягом якого дитина за висновком лікаря потребує догляду, але не більше як за 14 календарних днів за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що кошти за поданою заявою-розрахунком №24-73, в тому числі на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 згідно листка непрацездатності №27181175 за період 19.112024 - 22.11.2024 у розмірі 5 659,24 грн., на поточний рахунок ПП «ПСМЛ «Ескулаб»» IBAN НОМЕР_2 АТ ОТП Банк поступили 11.12.2024 року.

Оскільки ОСОБА_1 була звільнена з роботи 09 грудня 2024 року, а кошти від Фонду на рахунок відповідача надійшли лише 11 грудня 2024 року, то відповідач на день звільнення позивачки не був розпорядником цих коштів, а відтак не міг їх виплатити позивачці при її звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції посилається і на те, що відповідач з незалежних від дирекції ПП «ПСМЛ «Ескулаб» причин, про які зазначає ОСОБА_1 і позовній заяві, і в апеляційній скарзі, з часу надходження коштів від Пенсійного Фонду на рахунок відповідача, і на час розгляду справи судом першої інстанції, немає можливості розпоряджатись поточним рахунком IBAN0001957 АТ ОТП Банк, у зв`язку з чим перераховані Фондом цільові кошти, як допомога по тимчасовій непрацездатності, не можуть бути ні повернуті Пенсійному фонду України, ні виплачені ОСОБА_1 .

Копія заяви про врегулювання роботи з банками, приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» від 24.12.2024 року за підписом учасника ПП «ПСМЛ «Ескулаб» ОСОБА_6 та лист про врегулювання роботи з банками, приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» від 23.12.2024 року за підписами ОСОБА_7 та Дениса Мельника свідчить про неврегульованість питання щодо осіб, уповноважених на здійснення розпорядження коштами, що зберігаються на рахунках Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», стосуються невизначеності повноважень на управління рахунками, відкритими в банківських установах, у зв`язку з неможливістю вчинення дій та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб змін щодо ПП «ПСМА «Ескулаб» на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 19.11.2024 року у справі №914/2841/24.

Приватне підприємство «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» листом від 29.11.2024 року зверталася до АТ «ОТП Банк» щодо надання можливості розпорядження коштами, що зберігаються на рахунку, відкритому в АТ «ОТП Банк», оскільки дирекція ПП «ПСМЛ «Ескулаб» прийняла рішення про уповноваження члена дирекції ОСОБА_2 на зносини з банком, у відповідь на який АТ «ОТП Банк» надав відмову.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про наявність вини відповідача у невиплаті їй в день звільнення допомоги по тимчасовій непрацездатності та застосування до відповідача у зв`язку з цим відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечувала того, що кошти на виплату ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності перераховано на спецрахунок приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» і такі знаходяться на рахунку, однак зважаючи на тривалий корпоративний конфлікт між членами дирекції немає можливості здійснити виплату коштів позивачці, які знаходяться на спецрахунку.

За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апелянта щодо неправомірності дій учасників відповідача, що призвели до зміни складу дирекції, які не вправі проводити операції на вказаному рахунку, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність вини відповідача у невиплаті їй при звільненні і в подальшому допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк