Справа № 465/3964/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/23/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок незаконно зведений балкон до квартири АДРЕСА_1 із відновленням капітальної стіни будинку (тобто, попереднього становища).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_2 . Починаючи з серпня-вересня 2016 року в сусідньому будинку АДРЕСА_3 розпочався капітальний ремонт квартири АДРЕСА_4 , під час якого влаштовано консольну балконну плиту розміром 2,5 м на 0.8 м. З відповідей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та ЛКП «Львівський ліхтар» їй стало відомо про те, що влаштування балкону проведено відповідачем самовільно, а ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення самовільного будівництва. Влаштування такого балкону зі збільшенням його розмірів та площі порушує її права як власника квартири, оскільки плита балкону розміщена впритул до вікна її квартири, через що затіняється її житлова кімнати. Балкон влаштовано незаконно, без дозволів і погоджень відповідних служб та без узгодження з нею як власником квартири, до вікна якої впритул влаштовано балкон. Оскільки спірний балкон розташований біля вікна її квартири, виникають сприятливі умови для проникнення до квартири. Крім того, внаслідок збільшення розміру балкону її квартира втратила належний товарний вигляд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наведених підстав просить зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок незаконно зведений балкон до квартири АДРЕСА_1 із відновленням капітальної стіни будинку, тобто приведення до попереднього стану.

У липні 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ЛКП «Львівський ліхтар», про демонтаж самовільно влаштованого консольного балкону.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок АДРЕСА_3 перебуває у комунальній власності. ОСОБА_1 , будучи власником квартири АДРЕСА_4 в цьому будинку, самовільно влаштувала балкон розміром 2,5 м на 0.8 м, у зв`язку з чим відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення від 04 серпня 2016 року. Постановою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 268 від 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06 березня 2017 року № 83 «Про знесення самочинно влаштованого консольного балкону до квартири АДРЕСА_1 » зобов`язано ОСОБА_1 у місячний термін за власні кошти знести самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м. на 0.8 м. Власник приміщення житлового будинку має право переобладнати і переплановувати жилі і підсобні приміщення, балкони і лоджії за відповідними проектами без обмежень інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартир) та органу місцевого самоврядування. Однак відповідач не надала дозвільних документів на самовільно влаштований балкон та не виконала розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06 березня 2017 року № 83 «Про знесення самочинно влаштованого консольного балкону для квартири АДРЕСА_1 ». З наведених підстав просить зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0,8 м влаштований до квартири АДРЕСА_1 , привести квартиру у попередній стан.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 року позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ЛКП «Львівський ліхтар», про демонтаж самовільно влаштованого консольного балкону задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0.8 м, до квартири АДРЕСА_1 , привести квартиру у попередній стан.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Франківської районної адміністрації Львівської міської ради сплачений судовий збір в сумі 551.20 грн.

У задоволенні об`єднаного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод в реалізації права власності та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду будинок АДРЕСА_3 не перебуває у комунальній власності, оскільки належить власникам квартир співвласникам будинку відповідно до Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Співвласники будинку погодилися з добудовою балкону до квартири АДРЕСА_4 , не зверталися із скаргами щодо будівництва, а власники квартир, що розміщені під квартирою АДРЕСА_4 на першому та другому поверсі цього будинку також влаштували такі ж балкони за згодою всіх мешканців. ОСОБА_1 зверталася до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо погодження самочинного будівництва, однак з формальних підстав їй було відмовлено в отриманні дозволу, оскільки комісія вимагала долучити висновок управління архітектури, незважаючи на те, що представник управління районний архітектор за посадою є членом міжвідомчої комісії. Власник квартири може на свій власний розсуд здійснювати ремонт та зміни у квартирі, наданій йому для використання, як єдиного цілого, - якщо ці зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних норм і правил експлуатації будинку. Безпечна та надійна експлуатація спірного балкону підтверджується проектом на відповідність діючим будівельним нормам та звітом за результатами технічного обстеження квартири, а відсутність згоди на експлуатацію спірного балкону пов`язана виключно зі скаргами ОСОБА_3 , яка проживає в сусідньому житловому будинку і її права, як співвласника будинку, не порушено. З наведених підстав просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог оскаржила ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що облаштування балкону порушує її права, як власника квартири АДРЕСА_2 , оскільки балконна плита розташована впритул до вікна її квартири, через що затіняється житлова кімната. Балкон збільшено незаконно, без дозволів і погоджень відповідних інстанцій та без узгодження з нею, як власником квартири, до вікна якої впритул влаштовано балкон. Збільшення розмірів балкону, його довжини, впритул до несучої стіни будинку порушує її права, доступ до балкону в неї відсутній, подвір`я сусіднього будинку огороджене, а відтак здійснити будь-які заміри чи експертні дослідження неможливо. Самовільне збільшення розмірі в та площі балкону з металевою конструкцією без відповідних погоджень і дозволів, проведення будівельних робіт без затвердженого проекту, створює можливість його руйнування або обвалу, що створює небезпеку для життя мешканців будинку. Звертає увагу на те, що АДРЕСА_3 розташована в межах історичного ареалу, а відтак правовий режим охорони культурної спадщини поширюється на будинок відповідача. Здійснення містобудівних перетворень та земельних робіт на території історичного ареалу міста Львова та на території пам`ятки національного значення за відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, містить ознаки порушень, зазначених у ст. ст. 44, 46 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у справі № 554/9060/15-ц від 14.02.2018 року, оскільки правовідносини у цій справі не є релевантними. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів поданої нею апеляційної скарги, заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самочинно за відсутності дозвільних документів на реконструкцію балкону збільшила розмір і площу балкону до належної їй квартири АДРЕСА_1 на рівні третього поверху, що є підставою для зобов`язання її демонтувати самочинно влаштований консольний балкон та привести квартиру до попереднього стану.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами порушення самочинним збільшенням розміру та площі балкону її прав чи законних інтересів.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, адміністрація звернулася з позовом, у якому просить зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок незаконно зведений балкон до квартири АДРЕСА_1 із відновленням капітальної стіни будинку, тобто приведення до попереднього стану.

Звернення до суду з позовом обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, здійснення якого передбачає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень, що свідчить про владно управлінський характер, а отже і публічно правову природу таких правовідносин.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з цим позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У справі, що розглядається, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом, у якому просила зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0,8 м до квартири АДРЕСА_1 , привести квартиру у попередній стан.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2028 роу у спарві №464/5495/13-ц.

Зважаючи на вищезазначене, колегія судів дійшла висновку, що спір, за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0,8 м до квартири АДРЕСА_1 , привести квартиру у попередній стан, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно розширеного балкону, внаслідок чого збільшилися розмір та площа балкону.

Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України (у попередній редакції), пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А відтак, оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0.8 м, до квартири АДРЕСА_1 , привести квартиру у попередній стан слід скасувати, провадження у справі закрити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 року в задоволенні об`єднаного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у реалізації права власності та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції мотивував безпідставністю позовних вимог, покликався на те, що позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів внаслідок розширення балкону до квартири АДРЕСА_1 впритул до несучої стіни квартири позивачки, збільшення його розміру та площі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання чи оспорювання. (частина 1 статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення (частина 2 статті 16 ЦК України).

Статтею 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (частина 2 статті 383 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2015 року.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39751120 від 26 червня 2015 року підтверджується, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 122,9 кв.м.

Згідно з технічним паспортом від 08 грудня 2006 року квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 122.9 кв.м. складається з 4 кімнат, житловою площею 82.3 кв.м., в тому числі 1-а кімната 16,5 кв.м., 2-га кімната 21.0 кв.м., 3-я кімната 24.1 кв.м., 4-а кімната 20.7 кв.м., кухні площею 13.1. кв.м., ванної кімнати площею 4.2. кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 0.9 кв.м., коридору площею 13.8 кв.м., комірок площею 3.5 кв.м., 2.1 кв.м., 2.2 кв.м., підвалу площею 11.4 кв.м. та балкону площею 0.8 кв.м.

04 серпня 2016 року відносно ОСОБА_1 складено протокол № 18 про порушення ст. 150 КУпАП, самовільна добудова галерейного балкону на рівні третього поверху, який розглянуто адміністративною комісією 08 вересня 2016 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51.00 грн.

З акту, складеного 19 жовтня 2016 року комісією ЛКП «Львівський Ліхтар» в складі головного інженера Кузьмина О.Ю., майстрів з експлуатації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що на рівні поверху квартири АДРЕСА_4 самовільно встановлено балконну плиту розміром 0,8 м. х 2,5 м., яка примикає до будинку на АДРЕСА_5 .

Співвласники квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 не заперечували щодо розширення та реконструкції балкону, що належить до квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується особистими підписами в заявах, поданих ними голові Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06 березня 2017 року № 83 «Про знесення самочинно влаштованого консольного балкона для квартири АДРЕСА_1 » зобов`язано ОСОБА_1 власника квартири АДРЕСА_1 у місячний термін за власні кошти знести самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0.8 м для квартири АДРЕСА_1 , однак постановою Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року у справі № 465/2806/17 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06 березня 2017 року № 83 «Про знесення самочинно влаштованого консольного балкона для квартири АДРЕСА_1 » скасовано, постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

Згідно з актом, складеним 11 травня 2017 року комісією ЛКП «Львівський Ліхтар» в складі головного інженера Кузьмина О.Ю., майстра по експлуатації ОСОБА_5 , майстра по експлуатації ОСОБА_6 з виходом на місце, розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06 березня 2017 року № 83 ОСОБА_1 не виконала, що доводить те, що самочинно влаштований балкон зі збільшеними розмірами та площею балкон ОСОБА_1 не демонтований.

Згідно з висновком щодо проектної документації на відповідність будівельним нормам самочинно розпочатої реконструкції на території історичного ареалу міста за адресою: АДРЕСА_8 від 30 листопада 2016 року № 04-2801, архітектурні перетворення в межах простору внутрішнього подвір`я будинку передбачають можливість змін системного характеру на дворовому фасаді будинку, у зв`язку з чим проведені самочинні зміни є такими, що не суперечать нормам захисту традиційного історичного середовища міста і не порушують пам`яткоохоронних норм і правил.

Згідно з проектом на відповідність діючим будівельним нормам самочинно розпочатого перепланування квартири з реконструкцією балкону за рахунок розширення та влаштування входів в квартиру АДРЕСА_1 , складеним ТзОВ «Творча майстерня» на замовлення ОСОБА_1 , технічний стан конструкцій будинку при переплануванні з добудовою балкону не погіршився, так як фактичні навантаження не перевищують розрахункових на конструкції стін і фундаментів будинку.

Згідно п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» при проектуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку, а також улаштування вхідних груп до вбудованих (прибудованих) приміщень тільки за архітектурно-планувальними завданнями. При проектуванні реконструкції, капітальних ремонтів і перепланувань окремих квартир заборонено: утеплення і скління існуючих балконів і лоджій; улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій, їх скління; улаштування нових віконних прорізів і розширення існуючих віконних і балконних прорізів; зміна форм і кольорів віконних рам і балконних дверей.

Пунктом 4 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 406 від 07 червня 2017 року передбачено, що до таких робіт відносяться лише роботи з заміни існуючих заповнень віконних, балконних та дверних блоків.

Отже, збільшення розміру та площі балкону потребує оформлення дозвільних документів на виконання цих робіт.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

У частині 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (частина 1 статті 325 ЦК України).

Згідно із частиною 2 статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 152 Житлового кодексу УРСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до пункту 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406 не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна від 10.07.2001р. № 582/5773 з останніми змінами та з урахуванням змін №4 до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», які вступили в силу з 01.10.2018 на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №139 від 14.06.2018, скління лоджій і балконів у багатоповерхівках не рахується самовільним будівництвом. Отже, на такі роботи не треба отримувати дозвільні документи та потім вводити приміщення в експлуатацію. Винятком вважаються будинки, які занесені до Державного реєстру пам`яток України.

З огляду на вищенаведене, збільшення розміру і площі балкону потребує дозвільних документів.

Оскільки згідно з пунктом 8.14 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», при проектуванні реконструкції, капітальних ремонтів і перепланувань окремих квартир заборонено зокрема улаштування нових і розширення існуючих балконів і лоджій, то розширення існуючого балкону є порушенням архітектурно-будівельного законодавства.

Самовільне, за відсутності розробленої та погодженої відповідними службами у встановленому законом порядку проектно технічної документації, проведення ОСОБА_1 будівельних робіт по розширенню балкону, збільшення довжини та ширини існуючого балкону, що призвело до збільшення площі балкону, відповідачкою не спростовано.

Актом, складеним 11 травня 2017 року комісією ЛКП «Львівський Ліхтар» в складі головного інженера Кузьмина О.Ю., майстра по експлуатації ОСОБА_5 , майстра по експлуатації ОСОБА_6 підтверджується, що ОСОБА_1 не привела балкон до попереднього стану, не привела його площу відповідно до поверхового плану.

Наявними в матеріалах справи доказами безспірно підтверджується збільшення розміру і площі балкону, площа якого в 2005 році становила 0.8 кв.м, збільшення розміру балкону, його довжини та площі Серкез І.І., її представником не заперечується.

Заперечуючи щодо позову, відповідач ОСОБА_1 не надала суду документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання робіт по розширенню балкону, збільшення його розміру та площі.

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання відповідачкою ОСОБА_1 норм архітектурно будівельного законодавства.

Виконання будівельних робіт повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил.

Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає перелік документів, які дають право на виконання будівельних робіт.

Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Розширення балкону (збільшення його розміру та площі) це не косметичний ремонт, а зміна фасаду та конструкції будівлі, що впливає на цілісність будинку, відноситься до категорії будівельних робіт, що вимагає офіційного погодження, отримання дозволів, розробки проектної документації та узаконення, оскільки це вважається переплануванням або реконструкцією квартири чи будинку.

Розширення балкону не можна зробити без дозволу, особливо у багатоквартирних будинках, де потрібна згода всіх співвласників та відповідні документи: розроблена інженерними організаціями проектна технічна документація, погоджена у встановленому законом порядку відповідними службами та організаціями, оскільки не потребує офіційного дозволу розширення балкону лише на 30 см, якщо більше це вже реконструкція балкону, вона супроводжуватиметься зміною геометричних розмірів і пропорцій, зовнішніх характеристик приміщень.

У статтях 150 та 96 КУпАП встановлено, що самовільне будівництво, переобладнання, а також перепланування різних приміщень будинків, в тому числі і самовільна добудова чи реконструкція балконів, є правопорушенням.

Неможливою є розширення балкону, збільшення його площі, якщо будинок належить до історичної спадщини або є архітектурним надбанням, прибудова може нашкодити всій будівлі, оскільки може мати наслідком порушення опірних стін.

Висновок щодо проектної документації на відповідність будівельним нормам самочинно розпочатої реконструкції на території історичного ареалу міста за адресою: АДРЕСА_8 від 30 листопада 2016 року № 04-2801, з якого вбачається, що архітектурні перетворення в межах простору внутрішнього подвір`я будинку передбачають можливість змін системного характеру на дворовому фасаді будинку, у зв`язку з чим проведені самочинні зміни є такими, що не суперечать нормам захисту традиційного історичного середовища міста і не порушують пам`яткоохоронних норм і правил та проект на відповідність діючим будівельним нормам самочинно розпочатого перепланування квартири з реконструкцією балкону за рахунок розширення та влаштування входів в квартиру АДРЕСА_1 , складеним ТзОВ «Творча майстерня» на замовлення ОСОБА_1 , з якого вбачається, що технічний стан конструкцій будинку при переплануванні з добудовою балкону не погіршився, так як фактичні навантаження не перевищують розрахункових на конструкції стін і фундаментів будинку, не є висновками експерта, і такі не можуть замінити дозвільних документів, наявність яких вимагається для здійснення робіт з розширення (збільшення розмірів та площі) балкону.

Рішенням Львівської міської ради №311 від 09.12.2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова» затверджені межі історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова, згідно з яким вулиця Антоновича в м. Львові розташована в межах історичного ареалу, а відтак правовий режим охорони культурної спадщини поширюється на будинок відповідача.

Здійснення містобудівних перетворень і земляних робіт на території історичного ареалу міста Львова та на території пам`ятки національного значення за відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини містить ознаки порушень, зазначених у ст. ст. 44, 46 Закону України №1805-111 від 08.06.2000 року «Про охорону культурної спадщини».

Вищенаведене безспірно підтверджує порушення відповідачкою при розширенні балкону (збільшення його довжини і площі) у квартирі АДРЕСА_1 чинного законодавства при здійсненні такого виду будівельних робіт.

Відсутність зазначених документів свідчить про те, що влаштований відповідачем балкон до квартири АДРЕСА_1 є самочинно збудованим.

Позивач ОСОБА_3 , вважаючи, що самовільним розширенням (збільшенням довжини і площі балкону) порушуються її права, покликалася на те, що самовільне встановлення балкону з металевою конструкцією без відповідних погоджень і дозволів, проведення будівельних робіт без погодженого і затвердженого у встановленому законом порядку, без перевірки можливості безпечного користування балконом у збільшеному вигляді, без перевірки можливого його руйнування чи обвалу за певних несприятливих обставин та умов, створює небезпеку для життя та здоров`я мешканців будинку, в тому числі і для позивачки. Така ситуація наражає жителів будинку, в тому числі і її, на підвищений ризик небезпеки для життя і здоров`я.

Крім цього, стіна будинку, як основний його конструктивний елемент, є спільною сумісною власністю всіх власників квартир та нежитлових приміщень, на втручання у цей конструктивний елемент необхідна згода всіх співвласників будинку, однак матеріали містять заяви лише двох мешканців будинку.

Влаштування балкону (збільшення його розмірів і площі) за відсутності дозвільних документів на проведення будівельних робіт зі збільшення розміру та площі балкону, за відсутності висновку експерта щодо дотримання державних будівельних норм і стандартів при його влаштуванні, за відсутності висновків спеціалістів щодо безпечності користування балконом у значно більшому розмірі, загрожує безпеці мешканців будинку, в тому числі і позивача, оскільки балкон у збільшеному розмірі впритул примикає до стіни будинку, у якому поживає позивач.

З огляду на те, що самовільною добудовою балкону у значно більшому розмірі створюються додаткові незручності, виникають можливі певні загрози руйнування будь-якого характеру або порушення експлуатаційної придатності стін будинку, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене свідчить про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3 , що спростовує висновки суду першої інстанції про те,що позивачем не доведено порушення її прав чи законних інтересів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 , та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення, а відтак відповідача ОСОБА_1 слід зобов`язати демонтувати самочинно добудований до квартири АДРЕСА_1 консольний балкон розміром 2,5 м. х 0.8 м. та привести балкон у попередній стан.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з п.2 ч.1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 статті 255, ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 року в частині задоволення позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований консольний балкон розміром 2,5 м х 0.8 м до квартири АДРЕСА_1 , привести квартиру у попередній стан та стягнення з ОСОБА_1 в користь Франківської районної адміністрації Львівської міської ради - скасувати, провадження у справі в частині позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради - закрити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок незаконно збудований балкон до квартири АДРЕСА_1 із відновленням капітальної стіни будинку (тобто, попереднього стану).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк