Справа № 490/5869/16-ц
н/п 2/490/2380/2017
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

за участі секретаря Шведюк Д.О.,

представників позивача за первинним позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представників відповідача за первинним позовом

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов`язання знести огорожу та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , Миколаївської міської ради про скасування рішення та зобов`язання усунути права, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов`язання знести огорожу та споруду А3 на земельній ділянці загального користування за адресою АДРЕСА_1 .

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , Миколаївської міської ради про: визнання та скасування рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 22 від 14 березня 2002 року «Про дозвіл будівництва житлових будинків, підсобних приміщень, оформлення самовільно побудованих будівель, затвердження актів прийняття житлових будинків до експлуатації» в частині оформлення ОСОБА_5 побудованих будівель: житлової прибудови літ. А-2, 2,84х3,24, гаражу літ. Р, збільшеному у розмірах на 7 кв.м., навісу літ. «с1+» 2,27х2,0 за адресою АДРЕСА_1 ; відновлення права позивача на користування земельною ділянкою спільного користування, а також належним йому на праві власності будівлями, зобов`язавши відповідача ОСОБА_5 знести самовільно побудовану баню літ. Ф та гараж літ Р, побудований з порушенням будівельних норм за адресою АДРЕСА_1 (справа № 490/6177/15-ц).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року у справі № 490/6177/15-ц роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист порушеного права шляхом зносу самовільних будівель та зустріним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , Миколаївської міської ради про скасування рішення та захист йог права. Об`єднано в одне провадження з первинним позовом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2016 року закрито провадження у справі за зустріним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 в частині позовних вимог про знесення самовільно побудованої будівлі бані літ. Ф, за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2016 року та від 28 березня 2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2020 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу.

Від судового екперта ОСОБА_7 до суду надійшов висновок № 125-005 судової земельно-технічної екпертизи.

У період з 2016 року до серпня 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 серпня 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2021 року поновлено провадження у справі.

До суду у січні 2022 року надійшов висновок судової будівельно-технічної екпертизи №125-005/1 від 18 січня 2022 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року викликано у судове засідання судового екперта ОСОБА_7 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання з`явилися представники позивача за первинним позовом ОСОБА_1 та Захаров Д.М., які позовні вимоги за первинним позовом підтримали, просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити за необґрунтованістю.

Представники відповідача за первинним позовом ОСОБА_3 та Качана Р.Ю. позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради до суду не з`явився з невідомих суду причин.

Оскільки присутні у судовому засідання не заперечували проти проведення розгляду справи за відсутності Миколаївської міської ради, то суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільних справ № 490/5869/16 та № 490/5509/17 та матеріали інвентаризаційної справи на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , судом встановлено таке.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , кожному належить по частині у праві власності на це нерухоме майно. З огляду не неприязні стосунки, суперечності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть досягти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майно (стаття 317 ЦК України).

Частина перша та друга статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частина друга та третя статті 358 ЦК України).

Частина четверта статті 358 ЦК України визначає, що у разі якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Звертаючись до суду із первинним позовом ОСОБА_5 вказує на те, що ОСОБА_6 самовільно звів огорожу, місце розташування якої не відповідає визначеному порядку користування земельною ділянкою. Позивач ОСОБА_5 вказує на те, що внаслідок будівництва огорожі ОСОБА_6 він позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою, яка перебуває у спільному користуванні. Крім того, ОСОБА_6 на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні здійснив прибудов приміщення а3 до свого будинку, чим позбавив ОСОБА_5 права користуватися земельною ділянкою.

Рішенням народного суду Центрального району м.Миколаєва від 07 червня 1976 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визначення порядку користування земельною ділянкою встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 за третім варіантом висновку технічної експертизи і виділити в користування ОСОБА_8 земельну ділянку за № 1, площею 464 кв.м., з них під будівлями 74 кв.м., під садом 390 кв.м., а ОСОБА_9 виділити земельну ділянку АДРЕСА_3 , розміром 579 кв.м., з них під будівлями 87 кв.м., під садом та городом 492 кв.м.

Ухвалою Миколаїввського обласного суду від 21 липня 1976 року змінено рішення народного суду Центрального району від 07.06.1976 року. Встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 за другим варіантом висновку технічної експертизи і виділено в користування ОСОБА_8 земельну ділянку за № 1, площею 521 кв.м., а ОСОБА_9 виділити земельну ділянку № 2, розміром 522 кв.м., з залишенням в загальному користуванні 241 кв.м., втому числі за рахунок земельної ділянки ОСОБА_8 - 120 кв.м., за рахунок земельної ділянки ОСОБА_9 - 121 кв.м.

Отже порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 визначена судовим рішенням.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувала справа №490/5509/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Миколаївської міської ради, Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 11 квітня 2012 року № 128-р зі змінами від 09 липня 2012 року № 207-р «Про готовність до експлуатації житлової прибудови та сіней по АДРЕСА_1 » та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення споруди а3 по АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, у справі № 490/5509/17 у задоволенні цього позову відмовлено. З огляду на це провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 про знесення споруди а3 за ухвалою суду закрито, а позовна вимога про знесення огорожі на земельній ділянці спільного користування за адресою АДРЕСА_1 підлягає розгляду у справі № 490/5869/16.

Під час розгляду справи судом з пояснень сторін встановлено, що на земельній ділянці спільного користування встановлено огорожу, яка зведена відповідачем за первинним позовом ОСОБА_6 . Ця огорожа проходить від лівої бокової межі земельної ділянки домоволодіння до лівого нижнього кута житлового будинку та вздовж лівої частини зовнішньої стіни житлового будинку, далі по внутрішньої розділової границі житлового будинку, орієнтованою на задню торцеву стіну житлового будинку, від задньої торцевої зовнішньої стіни вверх 1,0 м., поворот вправо до лівого верхнього кута будівлі літ. «Б» літня кухня (висновок екпертизи № 125-005).

Згідно Висновку № 125-005 судової земельно-технічної експертизи від 28 січня 2019 року - на час проведення екпертизи земельна ділянка загального користування самовільно перегороджена внутрішньою огорожею, співвласники мають окремі входи на свої ділянки, та частково знаходяться у окремому користуванні у кожного співвласника. До того ж на місті споруди навісу літер Д з розмірами 2,35х2.77 м. площею 6,5 кв.м. побудована прибудова до житлового будинку літер а3, яка належить співвласнику ОСОБА_6 з розмірами в плані 2,02х6,35 м. площею 12,83 кв.м. тобто розмір прибудови зменшений на по ширині на 0,33 м та збільшений по довжині вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку літ А" на 3.58 м площею 7.23 кв.м. в зв`язку з чим земельна ділянка загального користування зайнята прибудовою площею - 7,23 кв.м. На підставі вищевказаного спостерігається невідповідність та порушення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками за адресом АДРЕСА_1 , яке було встановлене по ухвалі Миколаївського обласного суду від 21.07.1976 р. Для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою спільного користування площею 241,0 кв.м. між співвласниками необхідно провести відповідно до графічного зображення по ІІ варіанту.

Будь-яких доказів на спростування зазначеного висновку експертизи щодо наявності огорожі та її розташування, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України відповідачем за первинним позовом ОСОБА_6 суду не надано.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до норм статтей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 5, 17 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до положень 152 ЗК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Враховуючи зазначене, з метою захисту права ОСОБА_5 на користування земельною ділянкою площею 241 кв.м., суд дійшов висновку про необхідність задоволення його позову у повному обсязі та знесення огорожі за адресою АДРЕСА_1 , як таку, що не відповідає визначеному за рішенням суду порядку користування спірною земельною ділянкою.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_6 вказує на те, що рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 22 від 14 березня 2002 року «Про дозвіл будівництва житлових будинків, підсобних приміщень, оформлення самовільно побудованих будівель, затвердження актів прийняття житлових будинків до експлуатації» в частині оформлення ОСОБА_5 гаражу літ. Р та житлової прибудови літ. А-2 та знесення означеного гаража, вказує на те, що він як співвласник не надавав дозволу на будівництво цих прибудов. Слід зазначити, що позовних вимог про знесення прибудови літ А-2 ОСОБА_6 не заявлено.

На думку позивача за зустріним позовом спірні будівлі побудовані на земельній ділянці спільного користування з порушенням існуючих санітарних та будівельних норм. ОСОБА_6 не має можливості вільно користуватися ділянкою спільного користування, а також басейном для води.

З матеріалів справи слідує, що рішенням виконавчого комітету Тернівської селищної ради народних депутатів № 58 від 22 червня 1990 року ОСОБА_5 дозволено будівництво гаража 18 кв.м. та душа 1,20х1,08 в глибині ділянки.

Це рішення (№ 58 від 22 червня 1990 року) було скасовано рішенням виконавчого комітету Тернівської селищної ради народних депутатів від 27 червня 2013 року № 29/6. Правомірність цього рішення (27 червня 2013 року № 29/6) була предметом спору у справі № 490/6292/14-а та за результатами судового розгляду було скасовано.

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_5 слідує, що гараж було збудовано у 1994 році. ОСОБА_9 (попередній власник частини у праві власності на спірне домоволодіння). При цьому ОСОБА_9 ніколи не висловлював будь-яких заперечень чи зауважень стосовно збудованого гаража. Конфлікт з приводу цього гаража виник між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 2005 році. З позовом про знесення гаража ОСОБА_6 звернувся до суду лише у 2015 році.

Надалі рішенням виконавчого комітету Центрального району м. Миколаєва від 14 березня 2002 року № 22 самовільно збудовані ОСОБА_5 прибудови були оформлені та затверджені акти прийняття прибудов ОСОБА_5 (п. 10.2 цього рішення).

Однак, рішенням Миколаївської міської ради від 25 квітня 2015 року № 39/24 пункт 2.10 рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14 березня 2002 року № 22 скасовано.

Правомірність цього рішення (№ 39/24 від 25 квітня 2015 року) була предметом спору у справі № 490/6968/14.

Так, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської міської ради № 39/24 від 25 квітня 2014 року «Про скасування п. 2.10 рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 березня 2002 року № 22».

За результатами апеляційного провадження постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення скасовано. Прийнято у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 року №39/24 «Про скасування п.2.10 рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14 березня 2002 року №22» - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 22 березня 2016 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_5 , постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року скасовано, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2014 року залишено в силі.

З Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року закрито провадження у справі в частині знесення гаража літ. Р (з підстав ненадання згоди співвласником ОСОБА_9 на його будівництво) з огляду на те, що вже існує рішення суду з приводу цих позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про знесення гаража літ. Р у справі № 490/5869/16 суд вказав на те, що підстави позову про знесення гаража у цій справі є іншими аніж в інших судових справах. Зі змісту позовних вимог ОСОБА_6 слідує, що позивач крім підстав про ненадання дозволу на будівництво спірного гаража, посилається також на порушення його права на користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд має встановити яке право порушене та в чому саме полягає таке порушення.

Під час розгляду справи проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок № 125-005/1. Цим висновком встановлено, що на земельній ділянці загального користування площею. 241,0 кв.м. домоволодіння АДРЕСА_1 співвласником ОСОБА_5 побудовано капітальну будову гаража літ. «Р» з розмірами в плані 1,3х5,95 кв.м., капітальна будова житлової прибудови літ. «А2» з розміром в плані 3,24х2,84м. пл. 902 кв.м., а також споруда навісу літ «С» розмірами 1,5+2,37/2х2,0 м., пл. 3,9 кв.м., яка розташована між будівлями літ. «У» - вбиральня та літ. «М» - сарай.

Виконаними вимірами на місці встановлено, будова гаражу літ. «Р» розташовані на відстані 0,7 м. від басейну питної води літ. № 3 та на відстані - 4,4 м. до зовнішньої стіни прибудови літ. «а3» житлового будинку літ. «А1», що належить співвласнику ОСОБА_6 відповідно до вимог ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затвердженого наказом Мінрегіонну № 104 від 26 квітня 2019 року. п. 6.1.41 таб.6.7 «… відстань від питного колодязя до господарських будов пл. до 50 кв.м. повинно буди 20 м.».

Експертом у висновку зазначено, що згідно п. 10.8.8 таблиці 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» відстань між житловими будинком та гаражем має бути не менше 10м.

Експертом здійснено дослідження на місці технічний стан частини житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а3» в складі квартири АДРЕСА_3 , який на час дослідження знаходиться задовільному стані, та належить співвласнику ОСОБА_6 встановлено, що фактичне розташування будови гаражу літ. «Р» не впливає на технічний стан та безперешкодне користування будівлями та спорудами ОСОБА_6 . Допитана у судовому засідання екперт ОСОБА_7 зазначені висновки екпертизи підтвердила.

З наведеного висновку слідує, що будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою та відповідними будівлями, які належать ОСОБА_6 , не має. Інших доказів наявності перешкод у користуванні ОСОБА_6 спірною земельною ділянкою суду не надано.

За такого, суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14 березня 2022 року «Про дозвіл будівництва житлових будинків, підсобних приміщень оформлення самовільно побудованих будівель, затвердження актів приймання житлових будинків до експлуатації» в частині оформлення ОСОБА_5 побудованих будівель житлової прибудови літ. «А-2» навісу літ. «с1+», гаражу літ. «Р» та знесення означеного гаражу. У задоволенні позову ОСОБА_6 слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 слід стягнути суму судового збору у розмірі 487 грн 20 коп. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 віднесені ним судові витрати відносяться на його рахунок.

Керуючись статтями 264-268, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов`язання знести огорожу задовольнити у повному обсязі.

Знести огорожу за адресою АДРЕСА_1 , яка проходить від лівої бокової межі земельної ділянки домоволодіння до лівого нижнього кута житлового будинку та вздовж лівої частини зовнішньої стіни житлового будинку, далі по внутрішньої розділової границі житлового будинку, орієнтованою на задню торцеву стіну житлового будинку, від задньої торцевої зовнішньої стіни вверх 1,0 м., поворот вправо до лівого верхнього кута будівлі літ. «Б» літня кухня.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 22 від 14 березня 2002 року «Про дозвіл будівництва житлових будинків, підсобних приміщень, оформлення самовільно побудованих будівель, затвердження актів прийняття житлових будинків до експлуатації» в частині оформлення ОСОБА_5 побудованих житлової прибудови літ. А-2, та гаражу літ. Р, збільшеному у розмірах на 7 кв.м., навісу літ. «с1+» та знесення гаража відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму судового збору за подачу позову до суду у сумі 487 грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони:

Позивач за первинним позовом та відповідач за зустріним позовом ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 ;

Позивач за зустріним позовом та відповідач за первинним позовом ОСОБА_6 , АДРЕСА_4 ;

Відповідач за зустріним позовом Миколаївська міська рада, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Л.М. Шолох