Справа № 459/3902/25
Провадження № 8/459/4/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Лель Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Шептицькому заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Шептицького міського суду Львівської області від 06.11.2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

12.11.2025 року представник заявника звернувся до суду із заявою, у якій просив скасувати судовий наказ, виданий Шептицьким міським судом Львівської області від 06 листопада 2025 року у справі №459/3902/25 (провадження №2-н/459/3902/2025), про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 (далі Стягувач) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 4 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування заяви зазначив, що під час винесення вищевказаного судового наказу судом не були встановлені істотні для справи обставини, оскільки стягувачем було приховано факт звернення до Франківського районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання іншої спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі доходу. Зазначив, що стягувач подала дві окремі заяви про стягнення аліментів до різних судів з метою збільшення сукупного розміру аліментів, а саме з 1/3 частини до частини доходу платника аліментів.

Ухвалою суду від 14.11.2025 року у справі відкрито провадження за нововиявленими обставинами.

14.11.2025 стягувач подала клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні заяви. Зазначила, що нею було правомірно заявлено вимогу про стягнення із заявника аліментів на одну дитину у розмірі частини його доходу. Інших судових наказів про стягнення з боржника аліментів на момент подання заяви про видачу судового наказу та станом на даний час немає.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що вимоги заяви підтримує.

Стягувач подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на таке.

Установлено, що судовим наказом Шептицького міського суду Львівської області від 06.11.2025, який просить скасувати заявник, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до витягів з актових записів про народження № 2 та №11 заявник та стянувач є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 то ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2025 ОСОБА_2 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , із заявою про видачу якого стягувач звернулася до суду 04.11.2025.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.184 СК України).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як зазначено у п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 №4 (далі постанова ПВССУ №4 від 30.03.2012), передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах 3, 4, 7 постанови ПВССУ №4 від 30.03.2012, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які відповідно до п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Згідно п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 № 14наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Вирішуючи питання про видачу судового наказу суд дотримався положень ст. 161 ЦПК України, якою визначено перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ з урахуванням доказів, доданих до цієї заяви.

Заявник помилково посилається як на нововиявлену обставину на звернення стягувача із заявою від 04.11.2025 до суду Франківського районного суду м. Львова про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання іншої спільної дитини ОСОБА_4 , оскільки сам по собі факт такого звернення не є обставиною, що у розумінні ст. 423 ЦПК України,мала істотне значення для розгляду справи та могла вплинути на висновки суду при видачі судового наказу, а тому не може бути підставою для скасування судового наказу у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволення заяви.

Суд не бере до уваги подані стягувачем консультаційні висновки спеціаліста, терміновий заборонний припис стосовно кривдника, талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, талон про прийняття заяви про надання безоплатної вторинної правової, рішення Франківського районного суду м. Львова від 19.12.2025 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , оскільки такі не мають значення для вирішення розглядуваної заяви.

Керуючись ст. ст. 170, 260, 423, 429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 10.12.2025.

Суддя: В. В. Грабовський