Справа № 185/7522/25
Провадження № 2/185/5933/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., прокурора Трубіцина Д.М., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменка Анатолія Сергійовича, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації

В С Т А Н О В И В

02.07.2025 року керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації.

Позивач просить суд:

- припинити іноземцю - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :01:003:0624 площею 4,9114 га, яка розташована на території: В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (, адреса: вул. Філософська, 39-А, м. Дніпро, 49006);

- стягнути з Відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ в м. Київ код за , код класифікації видатків бюджету 2800) сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідач будучи громадянином іншої держави, в порушення вимог діючого законодавства України, має у своїй власності земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача (прокурор) позов підтримав і просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. пояснив, що він дійсно є громадянином рф і змінювати громадянство не бажає. Земельна ділянка є його спадщиною і тому він заперечує проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 01.09.2009, власника сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0216511 як спадкоємця після ОСОБА_3 та висновку відділу Держкомзему у Павлоградському районі Дніпропетровської області від 09.09.2009 розпорядженням голови Павлоградської районної державної адміністрації від 23.09.2009 №589-р-09 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку на території В`язівоцької сільської ради. Розпорядженням голови Павлоградської районної державної адміністрації від 29.04.2015 №Р-177/0/335-15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність громадянину росії ОСОБА_2 земельної ділянки на території В`язівоцької сільської ради» передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0624, площею 4,9114 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території В`язівоцької сільської ради. Зобов`язано ОСОБА_2 на протязі року з дати державної реєстрації провести відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:062.

За результатом опрацювання електронної системи Державний реєстр речових прав на нерухоме майно встановлено, що 13.05.2015 за іноземцем ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0624, площею 4,9114 га, яка розташована на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 14.05.2015. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка за категорією земель відносяться до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме: у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Наведені обставини свідчать про те, що іноземець ОСОБА_2 , як спадкоємець власника сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0216511, у 2015 році отримав у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:003:0624, площею 4,9114 га, яка розташована на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, а в подальшому, зареєструвавши право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.05.2015, вимоги закону та розпорядження голови РДА від 29.04.2015 №Р-177/0/335-15 щодо її відчуження протягом одного року не виконав, що є підставою для припинення його права власності на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду. На підтвердження того факту, що ОСОБА_2 є іноземцем, свідчить лист ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 11.07.2024 №1237-2466/1237.1-24, яким підтверджено, що ОСОБА_2 паспортом громадянина України не документувався та перебуває на обліку як громадянин російської федерації, що має посвідку на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно норм ст. 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності; ч. 3 ст. 81 Кодексу - іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає, з моменту його державної реєстрації, тобто в даному випадку право власності на вказану земельну ділянку виникло у ОСОБА_2 14.05.2015. Відповідно до частини п`ятої статті 22 ЗК України (в редакції після 28.04.2021) набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Раніше у відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України (в редакції до 28.04.2021, яка діяла на момент отримання земельної ділянки у власність Відповідачем) визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України (яка діяла також і під час отриманням Відповідачем спірних земельних ділянок у власність) землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Поряд із цим, згідно ч. 1, 3 ст. 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , як іноземець в силу вимог ч.4 ст.81 Земельного кодексу України повинен був відчужити вказану земельну ділянку протягом року, а саме до 14.05.2016. Водночас останнім таке відчуження не здійснено. Спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення досі перебуває в приватній власності іноземного громадянина. Крім того, відомості щодо звернення Відповідача до суду із позовною заявою про надання додаткового строку для відчуження спірної земельної ділянки відсутні. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України конфіскацію визначено як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Враховуючи те, що ОСОБА_2 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0624, площею 4,9114 га, підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч.4 ст.145 Земельного кодексу України). Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. У відповідності до п. «в» абз.1 ст.143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Таким чином, обраний Павлоградською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності іноземного громадянина на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:003:0624 площею 4,9114 га, шляхом її конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельна ділянка не відчужена, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018.

Керуючись ст. ст. 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменка Анатолія Сергійовича, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації задовольнити.

Припинити іноземцю - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :01:003:0624 площею 4,9114 га, яка розташована на території: В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (, адреса: вул. Філософська, 39-А, м. Дніпро, 49006).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м.Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ в м. Київ код за , код класифікації видатків бюджету 2800) судові витрати по справі у сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2025 року.

Суддя: В. О. Головін