Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3798/25
Номер провадження 2/299/1329/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, за участю представника позивача адвоката К.В.Руденко та представника відповідачки адвоката С.М.Індутний-Шматька, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів в спрощеному порядку цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4106542 від 03.11.2023р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного Договору №4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») (далі Первісний Кредитор) та А.А.Тізеш, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 20000 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», якою визначено порядок укладення електронного договору, відповідач зареєструвався на ІТС, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://credit7.ua/pro-nas/ Відповідно до п. 9.7. Кредитного договору, електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/ зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.16, 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 03.11.2023 року о 16:02:17 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором H484, надісланий на номер телефону, що наданий Відповідачем. Кредитні кошти були перераховані Відповідачу 03.11.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (завірена копія довідки про переказ коштів додається). Слід зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом. Провести верифікацію платіжної карти може здійснити виключно Відповідач. Номер телефону Відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа Відповідача може отримати кредит після укладення Кредитного договору, а відтак, між Первісним кредитором та Відповідачем було укладено Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.

На підставі укладеного Кредитного договору був здійснений переказ суми кредиту на платіжну картку Відповідача, на підтвердження здійсненого переказу надано довідку платіжної установи про проведення переказу, що в повному обсязі відповідає суворим нормам Закону України "Про платіжні послуги" та нормативно-правовим актам Національного банку України. В довідці про переказ коштів відсутнє ПІБ та ІПН отримувача, однак зазначено унікальний номер транзакції, дата та час проведення переказу, маска платіжної картки НОМЕР_1 зарахування переказу, що відповідає: 1) 2) масці платіжної картки зазначеній в Кредитному договорі; даті та часу здійснення переказу суми кредиту після підписання Кредитного договору; 3) сумі кредиту зазначеному в Кредитному договорі; Як зазначалось вище Відповідач, перед укладенням Кредитного договору, верифікував свою платіжну картку та підтвердив, що саме на неї має бути зарахована сума кредиту, в тому числі підписанням Кредитного договору.

Відповідач перед укладенням Кредитного договору, ознайомився з Паспортом споживчого кредиту в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Відповідач перед укладенням Кредитного договору також ознайомився з його змістом. Зі змісту укладеного Кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Відповідач погодив зі своєї сторони такі умови Кредитного договору, підписавши його зміст. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості, що наданий Первісним кредитором (додається). Таким чином, в порушення умов Кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість відповідача за Кредитним договором станом на 26.08.2024 року (дата переходу права вимоги до Позивача) становить 117997,53 гривень, яка складається з:- 19999,98 грн. заборгованість за кредитом;- 97997,55 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 03.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно); - 0,00 грн. заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору. Розрахунок суми заборгованості додається. Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснюється за період строку дії Кредитного договору, а також штрафні санкції відповідно до умов Кредитного договору.

Далі позивач зазначає, що 26.08.2024р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №26/08/2024 від 26.08.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».

Відповідно до вимог ст.ст.512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Сума заборгованості, Відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором відповідно до Реєстру боржників від 26.08.2024 року до Договору факторингу № 26/08/24 від 26.08.2024 р. становить 117997,53 грн.

На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» , заборгованість за Договором № 4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023 р. станом на 26.08.2024 року у розмірі 117997,53 гривень, яка складається з:- 19999,98 гривень заборгованість за кредитом;- 97997,55 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 03.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно);- 0,00 грн. заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

В спрощеному судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив такі задоволити;

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в їх задоволенні просив суд відмовити, в обгрунтування своїх заперечень подав до суду відзив на зазначений позов.

Узагальненні заперечення зводяться до того, що первісний кредитор коштів по договору не переказував, а відповідач їх від нього не отримувала, а тому у нього не виникли права кредитора і не перейшли від нього до позивача. Надана позивачем копія листа-довідки є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Надана Позивачем копія Кредитного договору не була підписана Відповідачем жодним способом, не містить електронних підписів Відповідача та не має обов`язкових реквізитів електронного документа. Не підписані Відповідачем умови кредитування не підлягають застосуванню відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17; Розрахунки заборгованості не підтверджені належними доказами руху коштів, є несправедливими і не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості, гарантованим ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України. Несправедлива переплата по відсоткам є нікчемними умовами відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ч. 4-5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» і не можуть застосовуватись, що підтверджується правовим висновком Постанов Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, пр. № 61 92св24 та Великої Палати Верховного Суду у пункті 25 постанови по справі №363/1834/17 та інших наведених далі; Процентна ставка 2.0% на день порушує також спеціальний Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» і є нікчемною умовою згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»; Заявлені Позивачем витрати на юридичні послуги не відповідають критеріям фактичності, неминучості та необхідності встановленим ЄСПЛ, стосуються основної статутної господарської діяльності Позивача. Юридичні послуги не є правничою (правовою) допомогою у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і їх обов`язкова компенсація як судових витрат не передбачена нормами Цивільного процесуального кодексу України. Окрім того, існує пряма заборона закону покладення таких витрат на споживачів кредитних послуг; Має місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг.

Отже, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того, керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того, керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону № 675-VIII передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору №4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») (Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 , відповідно до якого останій був наданий споживчий кредит у розмірі 20000 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора, підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Між тим, підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.

Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено довідкою про переказ коштів Кредитні кошти були перераховані Відповідачу 03.11.2023р. на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, була перерахована на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом.

Суд керується тим, що укладення кредитного договору шляхом його підписання відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі підтверджується матеріалами справи.

У рішеннях у справах «DomboBeheer B.V. v. theNetherlands» від 27 жовтня 1993 року та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року також визначено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Створення рівних можливостей учасникам процесу в доступі до суду та до реалізації та захисту їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Отже, системний аналіз приписів статей 89,263,376 ЦПК України дає підстави для висновку, що з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на суд покладено обов`язок всебічно та повно з`ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Зокрема, суд на вимогу відповідача виніс 01.09.2025р. ухвалу, якою було зобов`язано позивача надати докази. На виконання вищевказаної ухвали 01.10.2025р. позивач повідомив, що первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передав Позивачу документи про підтвердження здійснення переказу суми кредиту Відповідачу згідно кредитного договору, копію довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих.№ 234-2808 від 28.08.2024 року про переказ коштів 03.11.2023 року о 16:04:09 на платіжну картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 304381953, призначення платежу: Зарахування 20000 грн на карту НОМЕР_1 (міститься в матеріалах справи). Згідно вищевказаної довідки, ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року, з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. На підставі укладеного Договору № 4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023 року на користь ОСОБА_1 був здійснений переказ суми кредиту. На підтвердження переказу суми кредиту на платіжну картку Відповідача, надано довідку про переказ коштів, що є належним доказом передачі грошових коштів Відповідачу, відповідає Закону України "Про платіжні послуги" та нормативно правовим актам Національного банку України. Інших документів щодо підтвердження здійснення переказу суми кредиту Відповідачу Первісний кредитор не передавав та не можуть бути надані до суду.

Щодо надання Виписка з банківського рахунку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за дату фактичного перерахунку грошових коштів по Договору про надання кредиту № 4106542 від 03.11.2023 року на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), засвідчена фінансовою установою платника, яка відсутня у Позивача та не може бути надана суду.

З приводу оцінки даного документу, слід зазначити, що згідно довідки вих.№ 234-2808 від 28.08.2024 року переказ коштів на платіжну картку НОМЕР_1 здійснювався ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за дорученням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Переказ суми кредиту було здійснено на платіжну картку без відкриття рахунку, тому витребування виписки з банківського рахунку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не буде належним допустимим доказом, оскільки він не містить інформацію та відомостей щодо переказу суми кредиту.

Також, слід зазначити, що переказ коштів може бути здійснено фінансовими компаніями, які мають відповідну ліцензію Національного банку України, а не виключно шляхом банківського переказу коштів.

Примірник Кредитного договору №4106542 від 03.11.2023 року ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з додатками графіком платежів та паспортом споживчого кредиту до нього з електронними підписами обох сторін наданий до суду разом з позовною заявою через електронний кабінет підсистеми Електронний суд ЄСІТС.

При цьому суд зазначає, що Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором H484 03.11.2023 16:02:17 та аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Первісного кредитора та відтиску печатки Первісного кредитора, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим Сторонами) в Кредитному договорі (п.9.7 Кредитного договору, розділ 6 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»). Після підписання Кредитного договору Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором на Кредитний договір та додатки до нього було накладено електронну печатку Первісного кредитора (на Кредитний договір о 16:02:23 год. 03.11.2023, на Додаток № 1 до Кредитного договору о 16:02:19 год. 03.11.2023).

Також доказ фактичного надсилання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразового паролю-ідентифікатора та підписання нею оригіналу Договору про надання кредиту №4106542 від 03.11.2023р. з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з додатками графіком платежів та паспортом споживчого кредиту до нього міститься безпосередньо у Кредитному договорі та додатках, оскільки Відповідач отримала їх та ввела для підписання Кредитного договору.

Також, згідно правових висновків викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом Відповідача, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідача на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Позивачем не було б укладено.

Щодо надання доказів фактичного надання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) примірників підписаних Договору про надання кредиту № 4106542 від 03.11.2023 року з додатками графіком платежів та паспортом споживчого кредиту до нього від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» у дату їх укладання то згідно абзацу 1 п. 9.11 Кредитного договору, сторони домовились, що примірник цього Договору вважається отриманим Клієнтом, якщо Товариство його направило на електронну адресу, вказану Клієнтом в Особистому кабінеті/Договорі та/або безпосередньо в Особистий кабінет.

Щодо надання попередньої письмова згода ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на використання аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» зі зразками відповідних аналогів власноручних підписів слід вказати, що згідно п. 6.1.2, Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», під час першого етапу Реєстрації в ІТС Товариства Клієнту надаються для ознайомлення та прийняття гіперпосилання на Правила, Публічну пропозицію на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогів підписів (Публічна пропозиція), текст Згоди на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії. Клієнт натискаючи відповідну клавішу, яка виражає згоду Клієнта продовжувати дії в ІТС Товариства, Клієнт підтверджує що ознайомлений зі змістом Правил, Публічної пропозиції, приймає їх в повному обсязі та надає Згоду на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії. Приймаючи Публічну пропозицію на використання аналогів підписів, Клієнт підтверджує використання з боку Товариства аналога власноручного підпису уповноваженої особи та відбитка печатки Товариства, відтворених засобами копіювання та використання зі Сторони Клієнта електронного підпису Одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису Клієнта з метою підписання Кредитних договорів, Паспорту споживчого кредиту у випадках, передбачених Законом України «Про споживче кредитування», інших документів які адресуються Товариству через ІТС Товариства та/або адресуються Клієнту у будь-який спосіб. Щодо надання Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з підписом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про ознайомлення та погодження з ними у наданій Суду редакції. Завірена копія Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 09.05.2025 надана разом з позовною заявою. Окрім того, дані правила є публічними та розміщені за веб-адресою https://credit7.ua/archivedocs/pravyla-nadannia-koshtiv-ta-bankivsky/ на сайті Первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Відповідач ознайомився саме з цією редакцією правил, оскільки інші правила не діяли та не були затверджені Первісним кредитором, станом на дату укладення Кредитного договору. Доказами, що Відповідач ознайомився з редакцією Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» від 09.05.2023 року є підписання Кредитного договору.

Також встановлено, що 26.08.2024р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор, Позивач), укладено Договір факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».

Отже, суд достовірно встановив, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошті згідно з умовами кредитного договору, однак позичальник, в порушення умов Кредитного договору а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка становить станом на 26.08.2024 року (дата переходу права вимоги до Позивача) 19999,98 грн. заборгованість за кредитом.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідачки щодо непропорційно великої суми відсотків, а саме- 97997,55 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 03.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно), виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Суд констатує, що під час розгляду справи у суді представник позивача не спростував доводів відповідача щодо явно несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, а відтак заявлений до стягнення розмір боргу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права- не відповідає, а відтак, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, вважає за необхідне зменшити загальний розмір процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а відтак, Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Як слідує з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З наведених вимог процесуального закону вбачається, що у разі задоволення позову, визначений згідно з умовами договору про надання правничої допомоги гонорар адвоката за представництво у суді, а також іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до розгляду справи, збір доказів тощо, що підтверджується на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті позивачем, мають бути покладені на відповідача.

Вирішуючи вимоги щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу суд виходить з того, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як роз`яснила ВП ВС у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц (п.п. 20-28) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Крім того, за змістом ст.ст.137,141 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача. З наведених вимог процесуального закону вбачається, що у разі задоволення позову, визначений згідно з умовами договору про надання правничої допомоги гонорар адвоката за представництво у суді, а також іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до розгляду справи, збір доказів тощо, що підтверджується на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті позивачем, мають бути покладені на відповідача.

Аналогічна позиція викладена Європейським судом з прав людини у п.п. 113-117 рішення «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, де ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Щодо доказів оплати позивачем витрат на правову допомогу на рахунок фізичної особи-підприємця, то Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі №922/1747/19 зазначив, що відповідно до визначення наведеному в пп. 14.1.156 ст. 14 Податкового Кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Водночас порядок оформлення адвокатом рахунку для оплати наданих ним послуг та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за ставками внеску до бюджету перебуває поза межами предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу, таким чином, витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню Позивачу.

За таких обставин суд також вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн., які документально підтвердженні та сплачені Позивачем адвокату на підставі Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024р., акту виконаних робіт №56 від 03.03.2025, витягу з Реєстру №1 до акту 56 від 03.03.2025р.

Керуючись ст.ст.3,12,13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» , заборгованість за Договором №4106542 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2023р. станом на 26.08.2024 року у розмірі 19999,98 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за період з 03.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно) у розмірі 9800,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» код ЄДРПОУ 000 грн. у відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в рамках Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийНадопта А. А.