Справа № 481/1967/24
Провадж.№ 2/481/68/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

04.12.2025 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., за участі секретаря судових засідань Кузьміної Н.П., на відеоконференцзв`язку представника відповідача Кирдан А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ«ПриватБанк») про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 , являється споживачем фінансових послуг Акціонерного товариства «Приватбанк» вже багато років, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг та має платіжні картки: «Карта для виплат» із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі до 0 гривень, яким не користувалась та «зарплатна».

Близько 02:00 годин 19.10.2024 року невстановлена особа, діючи в період воєнного стану, з банківської карти позивача відкритої в АТ КБ «Приватбанк» рахунок НОМЕР_1 , таємно викрала гроші, в сумі 6 732 гривень, які належать позивачу, чим спричинила матеріальну шкоду.

Звертає увагу суду на той факт, що не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картка не губилась, доступу до неї треті особи не мали.

Виявивши безпідставне списання коштів, позивачка одразу звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою блокування карток та з поясненнями, що кошти з рахунку остання не знімала, перекази ніякі не робила, а також позивачем було подано заяву 21.10.2024 р. про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001338 від 22.10.2024 року.

Таким чином позивач стверджує, що шляхом перевипуску сім-картки мобільного зв`язку, що була підв`язана до системи «Приват - 24», шахраї отримали доступ до карт і рахунків позивача через систему «Приват - 24», через що незаконно заволоділи грошовими коштами та оформили на позивача кредити.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що списання коштів з її рахунків було здійснено за відсутності її волі та винних дій, які б сприяли втраті, незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та оскільки списання і перерахування таких коштів відбулось не за її розпорядженням, то вона не повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Посилаючись на викладені обставини позивач просила зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на її картковому рахунку до стану, в якому він був перед виконанням операцій зі зняття коштів у розмірі 6732,00 гривень.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, а обставини викладені в позові не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» здійснено службову перевірку щодо платежів 19.10.2024 року клієнта ОСОБА_1 та встановлено наступне.

Після аналізу виписки по карті НОМЕР_2 та за інформацією з програмних комплексів банку встановлено, що 19.10.2024 року по карті клієнта проведено 3 видаткових операції через Приват24 (моб.версія) на загальну суму 6 733 гривень на картку 853336 УніверсалБанку. Подальший рух коштів та особи, на які відкриті рахунки в інших банках, не встановлені. Клієнт ОСОБА_1 у дзвінку на 3700 повідомила, що її сім картка Лайф була взломана, а також, пошта і вайбер, та в неї був відсутній зв`язок пару годин. Логи входів у ПК Приват 24 вказують на вхід зі стороннього пристрою під час несанкціонованих операцій 2024-10-19 02:05:01, що вказує на компроментацію паролів доступу до Приват24. Також, з даних логів входів додатково вбачається, що фінансовий номер клієнта під час несанкціонованих платежів змінювався. Згідно даних Адмінки ПР24 логін змінювався 2024-10-19 02:16:50 з +48 на новий НОМЕР_3 , пароль Приват24 був змінений 2024-10-19 01:01:09 з нетипового пристрою Smartphone, під час несанкціонованих платежів за допомогою введення пінкоду картки 617921, що вказує на розголошення пін-коду. Розголошення конфіденційних даних шляхом переходу за посиланням або іншим чином спричинило вхід до Приват24, маючи при цьому доступ до фінансового номера телефону. Аналізом вибірки з ПК «prominreports.privatbank.ua» по заявці ZMNPIN (Інформація про зміну ПІН КОДУ), зміни PIN-кодів до карток не зафіксовано під час несанкціонованих платежів. Видаткові операції по переводу коштів з картки НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 були проведені в її акаунті П24 (мобільна версія), з ручним введенням номеру картки та підтвердженням інформації списання коштів. Встановлено, що заявки на повернення (чарджбек) по вказаних транзакціях не подавались, оскільки це p2p переказ.

Вищевикладене свідчить про те, що проведенню несанкціонованих транзакцій сприяло компрометація паролів входу до Приват24 та пінкоду картки через перехід за стороннім посиланням та втратою доступу до фінансового номеру телефону, а в подальшому дані для входу Приват24 були використані для проведення платежів.

Згідно наявних даних Банк ідентифікував Клієнта належним чином і провів операцію за ініціалізації/ ідентифікації клієнта і з його погодженням. Виходячи з того, що оспорювані дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку, в результаті яких з його карток несанкціоновано списано грошові кошти, сталися як наслідок в результаті дій клієнта, під впливом невстановлених осіб, вина банку відсутня.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, вина АТ КБ «ПриватБанк» у здійсненні транзакцій по рахункам Позивача відсутня, а обставини в позові щодо нерозголошення ОСОБА_1 інформації третім особам (навіть шляхом переходу за посиланням на фішингову сторінку чи іншим способом) не відповідають дійсності, то і відповідно відсутні підстави для задоволення такого позову.

Крім того, додатково зазначив, що якщо зазначені операції за твердженням Позивача вона не здійснювала, то дані операції стали можливими в результаті розголошення нею конфіденційної інформації по карткам, пін- коду, передачі даних та паролей третім особам та є намаганнями перекласти на Банк свої обов`язки та відповідальність з приводу коректно здійснених транзакцій. Докази того, що ці транзакції були здійснені з вини Банку Позивачем не надані, а аудіозапис розмови на 3700 між ОСОБА_1 та спеціалістом Банку підтверджує факт повідомлення самим Позивачем, що її сім картка Лайф, пошта і вайбер були взломані та в неї був відсутній зв`язок декілька годин.

Ухвалою від 02.12.2024 року провадження у справі відрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі .

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення та оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За положеннями ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права,обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини 19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з п.п.2-4 ч.20 ст.38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п.136 Розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року №164 (далі Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з п.4, 5 ч.20 ст.38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб зобов`язаний, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції та негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

За положеннями п.140 Розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Аналогічні положення викладені й у ч.5 ст.87 Закону України «Про платіжні послуги».

Пунктом 141 Розділу VII вищевказаного Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в п.142 Розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (п.п.146,147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц, від 17червня2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року №176/1445/22, від 04 жовтня 2024 року у справі №337/6010/23.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.81постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_1 є користувачем банківських послуг, які надаються відповідачем АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно із проведеною банком перевіркою руху коштів по картковому рахунку клієнта ОСОБА_1 та поданим до суду випискам по карткам/рахункам встановлено, що 19.10.2024 року були проведені спірні транзакції по карт-рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_1 в Приват24, а саме: 01:50 год сума операції: - 2512,50 грн., залишок 4742,36 грн; 02:09 год сума операції: - 2713,50 грн, залишок 2028,86 грн; 02:10 год сума операції: - 1507,50 грн, залишок 521,36 грн (а.с.12, 19-21, 165).

В ході проведення службової перевірки, після аналізу виписки по карті НОМЕР_2 та за інформацією з програмних комплексів банку встановлено, що 19.10.2024 року по карті клієнта проведено 3 видаткових операції через Приват24 (моб.версія) на загальну суму 6 733 гривень на картку 853336 УніверсалБанку. Подальший рух коштів та особи, на які відкриті рахунки в інших банках, не встановлені.

Клієнт ОСОБА_1 у дзвінку на 3700 повідомила, що її сім картка Лайф була взломана, а також, пошта і вайбер, та в неї тимчасово був відсутній зв`язок.

Також, встановлено, що була спроба оформлення кредитів готівкою («Кредит готівкою» № 7620 у розмірі 52100 грн.; "Кредит готівкою" №7621 у розмірі 29100 грн.) та невдала спроба в подальшому виведення цих коштів шахраями, що підтверджено записам розмови (аудіозапис розмови додається до відзиву на позов) та випискою. З метою безпеки Банк своєчасно заблокував рахунки клієнта при виявленні підозрілої активності у нічний час.

Логи входів у ПК Приват24 вказують на вхід зі стороннього пристрою під час несанкціонованих операцій 2024-10-19 02:05:01 REDMI 6A|XIAOMI, IMEI 9B3528B8FB6144A8, IP 89.209.105.175, Провайдер Vodafone Ukraine, що вказує на компроментацію паролів доступу до Приват24. Також, з даних логів входів додатково вбачається, що фінансовий номер клієнта під час несанкціонованих платежів змінювався.

Згідно даних Адмінки ПР24 логін змінювався 2024-10-19 02:16:50 з +48 на новий +96, пароль Приват24 був змінений 2024-10-19 01:01:09 з нетипового пристрою Smartphone, під час несанкціонованих платежів за допомогою введення пінкоду картки 617921, що вказує на розголошення пін-коду. Розголошення конфіденційних даних шляхом переходу за посиланням або іншим чином спричинило вхід до Приват24, маючи при цьому доступ до фінансового номера телефону.

Аналізом вибірки з ПК «prominreports.privatbank.ua» по заявці ZMNPIN (Інформація про зміну ПІН КОДУ), зміни PIN-кодів до карток не зафіксовано під час несанкціонованих платежів. Згідно даних про мобільні пристрої та координати роботи - місцеположення під час несанкціонованого входу 2024-10-19 02:05:01 з стороннього пристрою REDMI 6A|XIAOMI визначено як м.Кривий Ріг. СМС на номер клієнта 48 та 96, що вказують на отримання кодів підтвердження. Компроментація паролів відбулася. Не всі входи в ПР24 були з пристроїв та IP, які притаманні клієнту, а саме 2024-10-19 02:05:01 REDMI 6A|XIAOMI, IMEI 9B3528B8FB6144A8, IP 89.209.105.175, Провайдер Vodafone Ukraine. Видаткові операції по переводу коштів з картки 105882 клієнта ОСОБА_1 були проведені в її акаунті П24 (мобільна версія), з ручним введенням номеру картки та підтвердженням інформації списання коштів.

Зібрані дані, на час перевірки, свідчать про те, що проведенню несанкціонованих транзакцій сприяло компрометація паролів входу до Приват24 (зафіксовано вхід з нетипового пристрою 2024-10-19 02:05:01 REDMI 6A|XIAOMI, IMEI 9B3528B8FB6144A8, IP 89.209.105.175, Провайдер Vodafone Ukraine) та пінкоду картки через перехід за стороннім посиланням та втратою доступу до фінансового номеру телефону, а в подальшому дані для входу Приват24 були використані для проведення платежів. Дана інформація підтверджується даними з комплексів Банку.

Згідно наявних даних Банк ідентифікував Клієнта належним чином і провів операцію за ініціалізації/ ідентифікації клієнта і з його погодженням.

Зазначене також підтверджується дослідженими звукозаписами наданими відповідачем, з яких вбачається, що Банком перед підтвердженням проведення платежів створених в додатку Приват 24 на суми 2512,50 грн та 2713,50 грн, було здійснено автентифікацію особи через дзвінки на фінансовий номер, а саме особі було задано ряд питань які містять конфіденційну інформацію та мали бути відомі лише позивачу. На зазначені запитання було отримано чіткі відповіді.

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 0001338 від 22.10.2024 року 21.10.2024 до ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_1 , про те, що 19.10.2024 року близько 02.00 год невстановлена особа діючи в період воєнного стану, з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» таємно викрала гроші в сумі 6732 гривень, які належать ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року усправі № 686/17744/21 вказано, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Звернення на телефон клієнтської служби підтримки 3700 банку з вимогою про розблокування карток зафіксовано в комплексах банка 19.10.2024 року о 09:54:42 год. В зазначеній розмові з оператором позивач повідомив, що номер її мобільного, який був зазначений як фінансовий в документах банку було «взломано». Письмове звернення від позивача до відповідача з повідомленням про шахрайство та вимогою відновити баланс надійшло до банку у виді позовної заяви від 22.11.2024 року. Таким чином, проведення платіжних операцій по карт-рахункам позивача в Системі Приват24 відбулось 19.10.2024 року у період з: 01:50 год по 02:10 год, тобто до звернення ОСОБА_1 в банк з повідомленням про втрату фінансового номера та вчинення щодо неї шахрайських дій.

Крім того зі слів позивача сім-картка мобільного зв`язку, що була підв`язана до системи «Приват24» була перевипущена шахраями. Разом з тим суду не надано жодного доказу на підтвердження слів позивача, тому у суду не має можливості встановити сам факт та час втрати фінансового номеру позивачем. Та як наслідок повноти вчинення ним дій щодо повідомлення Банку про втрату фінансового номеру .

Таким чином, у порушення Умов та правил надання банківських послуг, яких відповідачка зобов`язана була дотримуватися, вона не повідомила своєчасно (негайно) банк про проблеми, пов`язані із її фінансовим номером, зокрема про його блокування (дублювання). Внаслідок цього ідентифікація клієнта мала відбуватися за допомогою відомого банку фінансового номеру до моменту повідомлення клієнтом банку про його зміну.

При цьому, суд зауважує, що списання коштів з рахунків позивача було виконано через Систему Приват24, з використанням інформації, яка відома тільки власнику картки. Проведення ж таких операцій без розголошення чи передачі відповідної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є неможливим.

До того ж, позивачем не спростовано, а відповідачем підтверджено, що звернення до банку з повідомленням про втрату фінансового номера та шахрайські дії відбулося вже після того, як всі транзакції по зняттю коштів були здійсненні.

Таким чином аналіз встановлених фактичних обставин справи, положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що 19.10.2024 року транзакції по картці позивачки на загальну суму 6732 грн виконані належним чином, оскільки проведені автентифікації платіжного засобу та його користувача як клієнта « ОСОБА_1 », оскільки надана ініціатором платежів інформація була достатньою для цього, тоді як бездіяльність відповідачки щодо неповідомлення Банку про втрату (дублювання) фінансового номеру перешкодили позивачу вчасно зупинити перерахунки коштів у разі їх непогодження клієнтом.

Наведе, на думку суду, з урахуванням положень статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», пунктів 140, 146, 147 розділу VIІ Положення 164 виключають покладання на відповідача як на надавача платіжних послуг відповідальність за проведення операцій з переказу коштів з рахунку позивачки 19.10.2024 року.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, у задоволенні вимог відмовлено, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: вул.Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2025 року.

Суддя