ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/426/25Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/1070/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Юрія Володимировича на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначаючи, що 12.04.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку та надання кредиту Кредитна картка №010/0714/82/91853230 з початковим лімітом 26 400,00 грн та максимальним лімітом 500 000,00 грн строком на 48 місяців та можливістю продовження строку кредиту під 45 % річних.

Кредитодавець виконав умови договору, однак відповідач належним чином не виконував зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 49 480,64 грн (43182,00 грн за дозволеним овердрафтом; 4911,38 грн за недозволеним овердрафтом; 1387,26 грн проценти).

20.12.2022 Банк відступив право вимоги за договором ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», однак відповідач після переходу прав вимоги не здійснив жодних платежів. Досудова вимога нового кредитора залишена без виконання, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму боргу та понесені судові витрати.

Рішенням Лановецького районного суду від 12.08.2025 року позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 010/0714/82/91853230 від 12.04.2019 року у сумі 49480,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» судові витрати у виді сплачених судового збору у сумі 3028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1400,00 грн, а всього судових витрат у розмірі 4428 грн.

Додатковим рішенням Лановецького районного суду від 09.09.2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Судові витрати в розмірі 10000,00 грн., понесені відповідачем ОСОБА_1 пов`язані з розглядом цивільної справи за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором покладено на відповідача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. просить рішення Лановецького районного суду від 09.09.2025 року скасувати, постановивши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Крім того, адвокат Покотило Ю.В. просить скасувати додаткове рішенням Лановецького районного суду від 09.09.2025 року та здійснити новий розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт надання кредитних коштів та розмір заборгованості, хоча позивач не подав належних первинних документів, які б підтверджували видачу кредиту та рух коштів за рахунком, а долучений до позову витяг з виписки є фрагментарним, неповним і не дає змоги встановити характер, час та місце здійснення операцій; подальше подання «повної виписки» у відповіді на відзив здійснено з порушенням процесуальних строків подання доказів і охоплює три різні особові рахунки, тоді як за рахунком, зазначеним у розрахунку заборгованості, станом на 22.05.2023 року обліковується нульовий залишок, що виключає наявність боргу.

Скаржник наголошує, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом позивача, суперечливим, незрозумілим і таким, що не підтверджений первинними документами; банк безпідставно збільшував тіло кредиту шляхом приєднання до нього нарахованих процентів та, всупереч умовам заяви від 12.04.2019 року, не довів законного збільшення погодженого поточного ліміту 26 400 грн (зокрема, шляхом належних SMS-повідомлень).

На думку адвоката Покотила Ю.В., з наданого позивачем і прийнятого судом розрахунку, вбачається, що загальна сума усіх операцій по зняттю готівки становить 95150,00 гривень, нарахована комісія за зняття готівки 4009,50 грн, нараховані проценти 51297,51 грн, що разом становить 150 457,01 грн, у той час як загальна сума «зменшення заборгованості» становить 176 912,85 грн, що свідчить про наявність переплати за кредитом в сумі 26455,84 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а оскаржуване судове рішення без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що позивач надав належні первинні документи (банківські виписки та детальний розрахунок заборгованості), які суд першої інстанції правомірно прийняв і дослідив; повна виписка по рахунку була подана у встановленому процесуальному порядку й не порушила принципів змагальності та рівності сторін; розрахунок заборгованості підтверджує борг у сумі 49 480,64 грн, тоді як власні «розрахунки переплати» скаржника є необґрунтованими та не ґрунтуються на банківських даних, а нульовий залишок за рахунком свідчить про повне використання кредитного ліміту, а не про відсутність боргу.

Позивач указує, що неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не звільняє його від обов`язку погашення кредиту, він не сплачував заборгованість ні первісному, ні новому кредитору та перебуває в простроченні. Додаткове рішення суду першої інстанції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» просить залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, доводами відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

12.04.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 особисто підписано заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/0714/82/91853230, згідно якої банк встановив поточний ліміт, розмір якого становить 26400 гривень з максимальним лімітом, який становить 500000,00 гривень строком на 48 місяців.

Пунктом 1.1. заяви визначено, що Банк відкриває клієнту картковий рахунок в національній валюті України

У пункті 1.2 Заяви вказано, що на її умовах клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних видаткових операцій за КР або шляхом договірного списання Банком коштів кредиту у КР у випадках, визначених договором. Метою кредиту є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Умовами Кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості за кредитом, згідно з яким клієнт зобов`язаний до двадцятого числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплатити Банку обов`язковий платіж в розмірі п`ять відсотків від власної заборгованості перед Банком, але не менше тридцяти гривень або суми власної заборгованості перед Банком, якщо вона менше за зазначену суму. Заборгованість за недозволеним овердрафтом та сума прострочених грошових зобов`язань за договором мають бути сплачені клієнтом в повному обсязі негайно (п. 4.2 Заяви).

У визначений пунктом 4.2 Заяви строк Клієнт має забезпечити наявність коштів на зарплатному рахунку, зазначеному у пункті 1.7 Заяви, а у випадку його відсутності/закриття/припинення трудових відносин між організацією-роботодавцем та клієнтом на картковому рахунку (КР), для подальшого здійснення Банком договірного списання коштів згідно з умовами договору. У випадку об`єктивної неможливості забезпечення клієнтом достатньої суми на рахунках (арешт коштів, закриття рахунків тощо), з яких Банк здійснює договірне списання коштів з метою погашення клієнтом заборгованості за кредитом, погашення заборгованості за кредитом може бути здійснене клієнтом будь-яким іншим шляхом, погодженим Банком.

Уклавши кредитний договір, відповідач погодився на запропоновані йому умови отримання та користування кредитними коштами та взяв на себе зобов`язання повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними і виконувати інші зобов`язання в порядку та на умовах, передбачених цим договором, зокрема, здійснювати страхові платежі за договором добровільного страхування життя (п. 6.1, 6.2 Заяви), сплачувати комісії за одержання готівкових коштів з карткового рахунку (зняття готівки, п.2 розд. 3 Паспорта споживчого кредиту) тощо.

Згідно з додатком до заяви №010/0714/82/91853230, року, яка є невід`ємною частиною договору процентна ставка річних 45,0%, розмір щомісячного платежу (від суми заборгованості) 5%, за умови користування кредитом в межах пільгового періоду 1320 грн., за умови користування кредитом поза межами пільгового періоду 3135,99 грн., розмір щомісячних нарахованих процентів за кредитом при користування кредитом поза межами пільгового періоду 1008,99 грн.; розмір щомісячного страхового платежу 184,80 грн.; неустойка (від суми простроченого платежу)-1,0% (мін 50 грн); реальна річна ставка процентна ставка 45,06%, загальна вартість кредиту 74727 грн.

До позовної заяви ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» надало паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» та заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», які підписано відповідачем власноручним підписом.

12.04.2019 року ОСОБА_1 отримав платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою про отримання картки, підписаною особисто відповідачем.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач має заборгованість у розмірі 49480,64 грн, з яких: 43182,00 грн сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4911,38 грн сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; 1387,26 грн сума заборгованості за відсотками.

Із змісту даного розрахунку видно, що кредитний ліміт змінювався з 26400 грн до 30300 грн - 06.02.2020 року; з 30300 грн до 33300 грн - 26.08.2020 року; з 33300 грн до 43182 грн - 16.12.2022 року.

Крім того, позивачем, до суду першої інстанції надано витяг (неповну виписку) по картковому рахунку відповідача на 6 аркушах, у якій відображено частину банківських операцій на початку та в кінці періоду користування відповідачем кредитними коштами.

Також позивачем було надано повну виписку по рахунку відповідача на 146 аркушах.

20.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк», як Первісний кредитор з однієї сторони, та позивач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», як Новий кредитор з іншої сторони, підписали (уклали) договір відступлення права вимоги №114/2-57-F.

Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників.

Згідно з пунктом 2.3.3. згаданого вище договору відступлення права вимоги дата підписання реєстру боржників відповідає даті відступлення прав.

На виконання умов укладеного договору відступлення права вимоги його сторони підписали реєстр боржників від 23.05.2023 року, у якому серед інших вказано: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата Кредитного договору, загальна сума заборгованості за Кредитним договором - 49480,64 грн.

У матеріалах справи також міститься платіжна інструкція № 658 від 18.05.2023, згідно з якою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» оплатило Банку загальну вартість портфеля заборгованості за договором відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2023 року.

23.10.2024 року позивач листом з описом вкладення надіслав відповідачу досудову вимогу за вих. №1-114573 від 15.10.2024 року, у якій вимагав оплатити заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 49480,64 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, несвоєчасно і не у повній мірі погашав заборгованість за кредитом, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, заявлений розмір якої підтверджений належними та допустимими доказами, тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду слід погодитися, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Так, в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем отримання банківської картки, користування кредитними коштами, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, відтак апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за договором про відкриття карткового рахунку та надання кредиту Кредитна картка № 010/0714/82/91853230.

Відповідач не надав доказів на підтвердження сплати коштів чи доказів на підтвердження відсутності боргу, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про те, що у позивача відповідно до вимог ст. 1048, 1050 ЦК України виникло право на стягнення з відповідача доведеної суми заборгованості за укладеними договорами в загальній сумі 49480,64 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт надання кредитних коштів та розмір заборгованості, хоча позивач не подав належних первинних документів, які б підтверджували видачу кредиту та рух коштів за рахунком, а долучений до позову витяг з виписки є фрагментарним, неповним і не дає змоги встановити характер, час та місце здійснення операцій, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи із наступного.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23).

Як убачається з матеріалів справи, разом із позовом позивач подав розрахунок заборгованості та виписку (витяг) по рахунку, а у відповіді на відзив повну виписку за картковим рахунком відповідача на 146 аркушах. Зазначена повна виписка є тим самим видом первинного облікового документа, що й витяг, наданий разом із позовом, і не змінює предмету чи підстави позову, а лише конкретизує і деталізує вже заявлені вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку що виписка за рахунками відповідача (номер карткового рахунку НОМЕР_2 ) є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів зазначає, що розписка від 12.04.2019 року про отримання картки № НОМЕР_1 (номер карткового рахунку НОМЕР_2 ) разом із випискою по рахунку картки підтверджують факт отримання кредитних коштів, оскільки в той самий день було підписано заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що подальше подання до суду першої інстанції «повної виписки» у відповіді на відзив здійснено з порушенням процесуальних строків колегія суддів вважає такими, що у повній мірі були спростовані судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, де викладено мотиви необхідності долучення даного доказу із посиланням на відповідні норми цивільного процесуального закону, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що повна виписка нібито охоплює три різні особові рахунки, а за рахунком, зазначеним у розрахунку заборгованості, станом на 22.05.2023 року обліковується нульовий залишок, що виключає наявність боргу, також є помилковими. Із змісту виписки вбачається, що мова йде про банківські рахунки, які в межах внутрішньої облікової політики банку використовуються для обліку операцій за одним і тим самим картковим продуктом, прив`язаним до карткового рахунку НОМЕР_2 та платіжної картки НОМЕР_1 , одержаної відповідачем 12.04.2019 року. Наявність технічних (додаткових) рахунків у банківській системі не свідчить про відсутність заборгованості, якщо з узгодженого комплексу первинних документів виписок, розрахунку, договору вбачається єдине джерело виникнення боргу та його кінцевий розмір.

Нульовий залишок за одним із рахунків на певну дату лише означає відсутність коштів на цьому рахунку в конкретний момент часу, але не заперечує наявності загальної заборгованості позичальника перед банком, облік якої ведеться за відповідними рахунками обліку позичальників. Навпаки, аналіз руху коштів за всіма відображеними у виписці рахунками у сукупності свідчить про систематичне користування відповідачем кредитним лімітом та непогашення утвореної заборгованості в узгодженому договором порядку, що й зумовило кінцевий борг у сумі 49 480,64 грн.

Посилання скаржника на те, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом позивача, суперечливим, незрозумілим та таким, що не підтверджений первинними документами, є голослівними та спростовуються матеріалами справи. Розрахунок заборгованості складений на підставі банківських виписок та містить посилання на відповідні операції по рахунку, зокрема надані кредитні кошти, здійснені платежі відповідача та суми нарахованих процентів.

Доводи апеляційної скарги про нібито наявність переплати за кредитом у сумі 26 455,84 грн ґрунтуються на помилковому та вибірковому підході до аналізу розрахунку заборгованості. Адвокат Покотило Ю.В., визначаючи загальну суму операцій по зняттю готівки як 95150 грн, виходить лише з одного виду видаткових операцій зняття готівки, повністю ігноруючи інші витратні операції, зокрема безготівкові платежі (розрахунки карткою за товари та послуги, інші безготівкові списання), які так само здійснювалися позичальником та відображені у виписці. Саме ці безготівкові операції поряд зі зняттям готівки формували використання кредитного ліміту й збільшували розмір заборгованості. Тому арифметичне порівняння суми зняття готівки, комісій і процентів із загальною сумою «зменшення заборгованості» без урахування всіх видів витратних операцій є методологічно хибним і не може свідчити про наявність переплати. Такий вибірковий підрахунок ставить під сумнів увесь контррозрахунок, наведений відповідачем, і не спростовує розрахунок заборгованості, поданий позивачем та підтверджений повною банківською випискою.

Посилання апеляційної скарги на наявність підстав для скасування додаткового рішення Лановецького районного суду від 09.09.2025 року є необґрунтованим. Суд першої інстанції правомірно виходив із положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких у разі повного задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки позов ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений у повному обсязі, то всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, обґрунтовано покладено саме на відповідача. Таким чином, підстав для скасування додаткового рішення не вбачається.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Юрія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2025 року та додаткове рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову апеляційного суду складено 11 грудня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.