Номер провадження: 22-ц/813/6284/25
Головуючий у першій інстанції Ганошенко С. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
11.12.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
відповідач до ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20 травня 2025 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Короткий зміст позовних вимог
Позивач посилається, що у зазначений термін відповідач боргу не повернув. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до нього з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом позивачу не вдалося. Відповідач відмовився повертати, мотивуючи це відсутністю вільних коштів.
Зазначає, що загальна сума штрафів, з урахуванням п 3.3 договору, складає 9000 грн. Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних за прострочення платежів, що становить 8900 грн на момент подачі позову.
У зв`язку із викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики 123957,90 грн, що еквівалентно 3000 доларів США; штрафи у розмірі 500 грн за кожну прострочену частину боргу, загальною сумою 9000 грн та суму 8900 грн трьох відсотків річних за час прострочки сплати боргу, згідно з ст. 625 ЦКУ.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
За умовами вказаного договору позики сторони без застережень та зауважень погодили графік повернення позики відповідними частинами також у національній валюті гривні, що є еквівалентним долару США, що свідчить також про узгодження між сторонами виду, строку та порядку повернення грошей.
Суд відхилив доводи відповідача про те, що у нього на час подання позовної заяви відсутні будь-які грошові зобов`язання перед позивачем, оскільки спростовується наявними у справі матеріалами.
Суд вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки в розмірі 7,15 грн., нараховані за 23.02.2022 року в порядку статті 625 ЦК України. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3 % річних та штрафних санкцій слід відмовити за безпідставністю.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник посилається, суд першої інстанції неправильно та не у повному обсязі встановив обставини, що мають значення для справи, зробив неправильні висновки, які не відповідають наявним у справі доказам, а також не врахував норми матеріального права та правові висновки, сформовані у рішеннях Верховного Суду, щодо валюти боргу, валюти платежу та валютного застереження, застосування яких є обов?язковим у подібній категорії справ. Зазначає, що сума 3000,00 доларів США станом на 25.11.2024 (день подання позову) є еквівалентною сумі 123957,90 гривень (3000,00 х 41,3193) і саме вказана сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2025 року ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження отримали 23.07.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 17.11.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники процесу про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 повістки-повідомлення отримали 30.07.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 повідомлений у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
В судовому засіданні 11.12.2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із тексту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду в частині відмови у задовленні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.
За умовами вказаного договору позики сторони без застережень та зауважень погодили графік повернення позики відповідними частинами також у національній валюті гривні, що є еквівалентним долару США, що свідчить також про узгодження між сторонами виду, строку та порядку повернення грошей.
Суд відхилив доводи відповідача про те, що у нього на час подання позовної заяви відсутні будь-які грошові зобов`язання перед позивачем, оскільки спростовується наявними у справі матеріалами.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині апеляційний суд вважає, за необхідне зазначити наступне.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 10 серпня 2022 року у справі № 504/369/18.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20.
Звертаючись до суду із позовом позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики у сумі 123957,90 грн, що станом на день подання позову еквівалентно 3000 доларів США, штрафи у розмірі 500 грн за кожну прострочену частину боргу, загальною сумою 9000 грн, три відсотки річних за час прострочки сплати боргу, згідно з ст. 625 ЦК України у сумі 8900 грн.
Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано до суду копію договору позики № 22/02/22 від 22.02.2022 року, розписки від 22 лютого 2022 року, акту приймання-передачі коштів від 22.02.2022 року.
Колегія суддів вважає, що між сторонами виникли правовідносини з приводу договору позики від 22.02.2022 року, який недійсним не визнавався. Договір позики, розписка від 22.02.2022 року та Акт приймання передачі коштів від 22 лютого 2022 року в сукупності підтверджують факт передачі суми позики від позикодавця до позичальника, не невиконання відповідачем зобов`язання перед позивачем, кошти у розмірі 3000 доларів США не повернув у строк визначений п. 2.3 договору позики, тому у позивача виникли підстави на звернення до суду за захистом свого права.
Проте, визначаючи розмір заборгованості за позикою не врахував умови укладеного між сторонами договору.
Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) та від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що грошовою одиницею України є гривня (ч. 1ст. 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2ст. 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (ч. 1ст. 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (ч. 1 ст.192, ч. 1 ст.524, ч. 1 ст.533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України.
Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові кошти, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пунктом 2.3. договору позики сторони узгодили графік повернення позики відповідними частинами у строк до 04 липня 2022 року.
Згідно п. 2.4. договору позики сторонами погоджено, що при повернені закріплених сум, відповідно до графіка в п. 2.3. даного договору, кошти умовно перераховуються в іноземну валюту (долар США) за офіційним курсом Національного банку України гривні до долару США на дату зарахування коштів на поточний рахунок позикодавця та віднімаються від основної суми позики, а саме 3000,00 доларів США.
Отже за умовами договору позики сторони погодили, що позика надається відповідачу у національній валюті (гривні) із визначенням еквіваленту в іноземній валюті, при цьому кожен гривневий платіж, за графіком платежу визначеного пунктом 2.3. договору позики, здійснений позичальником у рахунок погашення боргу, умовно має бути перерахований у долари США за курсом, актуальним на день зарахування коштів на поточний банківський рахунок позикодавця, та такий доларовий еквівалент має відніматися від суми 3000,00 доларів США.
Таким чином, якщо після здійснення усіх платежів згідно з графіком платежів залишається певна різниця між сумою 3000,00 доларів США та умовно перерахованими в долари гривневими платежами відповідача, то відповідач зобов`язується повернути таку різницю у національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України (НБУ), на дату повернення.
Судом першої інстанції встановлено не виконання відповідачем у повному обсязі обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1417,58 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 9203-7264-7679-2019 від 25.11.2024 року.
За подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 554,37 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ННАМ-8402-9Х6С-4604 від 18.06.2025 року.
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 554,37 грн.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20 травня 2025 рокув оскаржуваній частині змінити, збільшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу з 87000 грн до 123957,90 грн та розмір судового збору з 870,07 грн до 1239,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 554,37 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко