Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 542/1248/25

провадження № 2/542/580/25

11 грудня 2025 року Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,

представника позивача - адвоката Дуленка А.Г.,

представника відповідача - адвоката Метенка Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Полтавської газонафтової компанії», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Спільного підприємства «Полтавської газонафтової компанії», у якій просив стягнути із Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» на його користь 75 345,24 грн заборгованості по платі за сервітут згідно з Договором встановлення земельного сервітуту від 29 травня 2019 року.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 29 травня 2019 року між ним, ОСОБА_2 з одного боку та Спільним підприємством «Полтавська газонафтова компанія» з другого боку було укладено Договір про встановлення земельного сервітуту. Зазначив, що оплата за договором повинна проводитися в національній валюті України гривні, але у разі зростання курсу долара США більше ніж на 5 % мала перераховуватися відповідно до умов договору. Вказав, що курс долара США зріс більше 5% від курсу долара станом на дату укладення договору, а отже плату за встановлення земельного сервітуту слід було перерахувати на новий курс на момент здійснення платежу згідно з п. 9 Договору про встановлення сервітуту від 29.05.2019. Однак відповідач не здійснив такого перерахування, чим порушив умови договору. Внаслідок цього утворилась заборгованість у розмірі, заявленому позивачем, яку він просив стягнути.

У відзиві на позов та письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що не погоджується з позовом та просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що СП «Полтавська газонафтова компанія» є видобувним підприємством та, зокрема, є власником спеціального дозволу на користування надрами від 31.12.2004 № 3661, а саме: видобування вуглеводнів Ігнатівського родовища, які є корисними копалинами загальнодержавного значення. Між позивачем та відповідачем 29.05.2019 було укладено договір про встановлення земельного сервітуту. Зауважив, що протягом дії Договору у позивача не було жодних претензій, вимог чи зауважень щодо реалізації Правокористувачем прав за встановленим земельним сервітутом, здійснення останнім платежів на користь позивача за користування сервітутом, про що свідчить відсутність належних та допустимих доказів у матеріалах справи.

Оскільки договір не містить чіткого, безумовного положення про порядок перерахунку суми, яка підлягає оплаті, обов`язково саме за офіційним курсом долара США на день платежу, вважає судження позивача, що суми плати повинні перераховуватися саме по курсу гривні до долара США хибними та такими, що не відповідають умовам договору. Також договір не містить узгоджених сторонами чітких та однозначних умов: яким чином, тобто, як саме повинна змінюватися (збільшуватися/зменшуватися) щомісячна плата у разі коливання курсу долара США, в якому саме відсотковому відношенні чи у будь - який по відношенню до чітко узгодженої п. 9 Договору плати за встановлення земельного сервітуту. У Договорі прямо не встановлено спеціального окремого порядку, яким саме чином повинна бути узгоджена/змінена відповідна плата за конкретний місяць з урахуванням зміни курсу гривні до долара США. Зазначив, що відповідно п. 29 договору чітко та безумовно визначено, що всі зміни і доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі за згодою сторін та є невід`ємною частиною договору, а також згідно з п. 12 Договору про зміну щомісячної плати за сервітутом потребувало додаткового взаємного (спільного) письмового врегулювання усіма сторонами Договору стосовно порядку та способу його практичної реалізації виключно шляхом внесення змін та доповнень до Договору в частині зміни (встановлення) іншої щомісячної плати за встановлення земельного сервітуту ніж вже встановленої Договором. Вказав, що відсутні будь- які інші належні докази узгодження зміни (коригування) визначеної п. 9 Договору плати за встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 57).

Ухвалою Новосанжарського районного суду від 23.09.2025, продовжено Спільному підприємству "ПОЛТАВСЬКА ГАЗОНАФТОВА КОМПАНІЯ" строк для надсилання відзиву, зазначеного в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04 серпня 2025 року по 28 серпня 2025 року включно (а.с. 100).

Ухвалою Новосанжарського районного суду від 23.09.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 106).

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Представник позивача- адвокат Дуленко А.Г. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача- адвокат Метенко Т.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вважав вимоги позивача по стягненню заборгованності безпідставними, необгрунтованими та такими, що не містять належних доказів. Пояснення надав аналогічні, викладеним у відзиві на позов та письмових поясненнях. Зауважив, що положення договору щодо прив`язки курсу гривні до долара США мають виключно інформативний характер. Вказав, що договором не передбачено автоматичної зміни розміру щомісячних платежів у разі зміни курсу долара США та не визначено порядку здійснення таких платежів. Пояснив, що збільшення розміру щомісячних платежів має здійснюватися за взаємною згодою сторін договору шляхом внесення відповідних змін до нього. Водночас, зазначив, що жодних змін до договору внесено не було.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі. Позов ОСОБА_1 просила задовольнити (а.с. 103-104).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0570 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 46, 52- зворот- 53).

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі- Співвласники) та Спільним підприємством «Полтавська газонафтова компанія» (надалі- Правокористувач) 29.05.2019 укладено договір про встановлення земельного сервітуту (надалі- Договір). За умовами Договору співвласники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким належить по частині земельної ділянки надали Правокористувачу право користування земельною ділянкою (сервітут), яка знаходиться за межами населених пунктів на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Відповідно до п. 1.4 та 1.6 Договору, загальна площа сервітуту складає 2,4974 та ріллі. Кадастровий номер земельної ділянки, на яку накладався земельний сервітут :00:001:0570. Сервітут встановлений для проведення розвідувальних робіт на Ігнатівському родовищі свердловиною № 132.

Згідно із п. 9 Договору, за домовленістю Сторін загальна річна плата Співвласників за встановлення земельного сервітуту визначена у розмірі 208 695,76 грн, що є еквівалентом 7453 доларам США 42 центам із розрахунку курсу валют 28,00 грн за 1 долар США. Всі розрахунки до цього Договору здійснюються у національній грошовій одиниці України гривні.

Пунктом 10 Договору визначено, що щомісячна плата Співвласникам за встановлення земельного сервітуту визначена у розмірі 1/12 від річної плати в сумі 208695,76 грн, що є еквівалентом 7453 доларам США 42 центрам із розрахунку курсу валют 28,00 грн за 1 долар США.

Згідно з п. 11 Договору нарахування плати за встановлення земельного сервітуту проводиться Правокористувачем в останній робочий день кожного календарного місяця Співвласникам рівними частинами, а саме по від загальної місячної плати.

Відповідно до п. 12 Договору, оплата за встановлення земельного сервітуту Правокористувачем вноситься Співвласникам щомісячно рівними частинами (а саме по від загальної місячної плати) за вирахуванням утримання податків у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування на банківські рахунки кожного Співвласника, що вказані в реквізитах Договору на дату вчинення кожного окремого платежу до 5-го числа місяця, наступного за звітним.

Щомісячні платежі у гривні на дату оплати змінюються (збільшуються/зменшуються), якщо офіційний курс гривні до долара США за даними Національного банку України на останній календарний день місяця, за який здійснюється платіж, змінився більше ніж на 5 % від курсу валют, вказаного в п. 9 Договору (абз. 2 п. 12).

Згідно з п. 29 Договору, всі зміни і доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі за згодою сторін та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 17-19).

Інформація про державну реєстрацію Речового права права користування (сервітут) була внесена 04.06.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 52-зворот- 53).

Відповідно до акту приймання - передачі земельної ділянки в натурі щодо якої встановлений сервітут за Договором про встановлення земельного сервітуту від 29 травня 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали, а правокористувач Спільне підприємство «Полтавська газонафтова компанія», в особі генерального директора ОСОБА_3 , прийняв в натурі земельну ділянку площею 2,4974 га ріллі, з кадастровим номером :00:001:0570, щодо якої встановлений земельний сервітут (а.с. 53 - зворот).

Актом встановлення та погодження меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту для проведення розвідувальних робіт на Ігнатівському родовищі свердловиною № 132 із суміжними землевласниками та землекористувачами від 29 травня 2029 року було встановлено межі та розміри частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (а.с. 51).

Актом прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 29.05.2019 було пред`явлено та передано Спільному підприємству «Полтавська газнафтова компанія», в особі генерального директора Гладуна В.В. на зберігання межові знаки частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (а.с.51 зворот- 52).

Статтею 404 ЦК України визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме: право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно зі статтею 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Згідно зі статтею 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Статтею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування, право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі корисних копалин з подальшим їх видобуванням та інші земельні сервітути.

Відповідно до приписів ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України, одним із різновидів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За своїм змістом сервітут є правом на чужу річ і його сутність полягає в обмеженому користуванні чужою річчю у межах та у спосіб, що встановлені законами чи договором між правокористувачем та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як зазначалося вище, між сторонами був укладений Договір, який передбачає встановлення земельного сервітуту.

Умовами Договору про встановлення земельного сервітуту визначені обов`язки сторін договору, зокрема: власник земельної ділянки зобов`язаний передати в користування частину земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут; не вчиняти дій, які б перешкоджали Правокористувачу у користуванні частиною земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут відповідно до призначення сервітуту, а правокористувач, у свою чергу, зобов`язаний своєчасно сплачувати плату за встановлення земельного сервітуту та користуватися частиною земельної ділянки у порядку та на умовах, встановлених Договором.

Зі змісту узгоджених сторонами умов Договору вбачається, що факт користування відповідачем земельною ділянкою в порядку встановленого сервітуту за цим договором підтверджується актами встановлення та погодження меж земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, прийомки- передачі межових знаків на зберігання, приймання- передачі земельної ділянки в натурі, щодо якої встановлено сервітут, виписками про рух коштів по рахунку позивача з відомостями про здійснення відповідачем оплати за договором сервітуту.

Крім того, факт користування земельною ділянкою визнавався та не спростовувався представником відповідача в ході судового розгляду справи.

Таким чином, власник земельної ділянки ОСОБА_1 свої обов`язки, передбачені договором виконав у повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Договором.

Предметом заявлених позивачем позовних вимог є вимога про стягнення з відповідача плати за договором про встановлення земельного сервітуту від 29.05.2019 за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року включно у загальному розмірі 75345, 24 грн.

Умовами договору передбачено щомісячну сплату у розмірі 1/12 від річної плати в сумі 208695,76 грн, що є еквівалентом 7453,42 доларам США. А п. 11 визначено, що нарахування плати за встановлення земельного сервітуту проводиться співвласникам рівними частинами, а саме: по від загальної місячної плати. Водночас, абз. 2 п. 12 Договору передбачено, що у разі, якщо офіційний курс гривні до долара США за даними Національного Банку України за останній календарний день місяця, за який здійснюється платіж, змінився більше ніж на 5% від курсу валют, вказаного в п. 9 Договору (28,00 грн за 1 долар США), то щомісячні платежі у гривні на дату оплати змінюються (збільшуються чи зменшуються).

Поряд з цим, за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року включно курс гривні до долара США зріс більше, ніж на 5% від курсу валют, вказаного в п. 9 Договору, що є загальновідомою обставиною, підтверджується відомостями про курс долара США, що розміщені на офіційному сайті НБУ, на сайті https://minfin.com.ua/. Зазначена обставина не спростовувалась також і представником відповідача.

Отже, у зв`язку з тим, що курс гривні до долара США зріс більше, ніж на 5% від курсу валют, вказаного в п. 9 Договору, починаючи з листопада 2023 року по грудень 2024 року включно, оплата за Договором за вказаний період мала здійснюватися відповідно до абз. 2 п. 12 Договору.

Однак, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором про встановлення сервітуту, відповідач, не зважаючи на зростання курсу долара США, здійснював оплату за договором не в повному обсязі - у розмірі 7000, 00 грн щомісяця, в той час як мав здійснювати таку оплату за правилами абз 2 п. 12 Договору.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності у Договорі чітких умов, за якими оплата за договором може змінюватися у разі коливання курсу долара США, а також твердження щодо необхідності внесення змін до Договору для зміни розміру оплати за ним.

Так, пунктом 12 Договору чітко передбачено обставини, у разі настання яких розмір оплати за договором змінюється - збільшується чи зменшується, а саме: у разі зміни (збільшення чи зменшення) курсу гривні до долара США більше ніж на 5 % від курсу валют, встановленого в п. 9 Договору.

В свою чергу, Договором передбачено, що у разі настання таких обставин, щомісячні платежі у гривні на дату оплати змінюються (збільшуються чи зменшуються).

У п. 10 Договору сторони передбачили, що щомісячна плата за встановлення земельного сервітуту визначена у розмірі 1/12 від річної плати в сумі 208695,76 грн, що є еквівалентом 7453 доларам США 42 центам із розрахунку курсу валют 28,00 грн за 1 долар США.

Умови Договору щодо визначення розміру оплати за ним у грошовому еквіваленті в іноземній валюті не суперечать вимогам закону.

У пункті 10 Договору сторони узгодили, що розмір щомісячної плати за встановлення земельного сервітуту становить 1/12 від 7453 доларів США 42 центів. В свою чергу, відповідно до положень пункту 11 Договору позивачу належить до сплати частина від вказаного розміру. Отже, сторони узгодили, що плата за Договором становить (7453,42/12)/ 2= 310 доларів США 56 центів.

Ці положення договору є чіткими, зрозумілими, не підлягають розширеному тлумаченню.

В свою чергу, відповідний розділ Договору не містить будь- яких застережень щодо необхідності внесення нових змін до Договору для перерахування розміру оплати у разі настання обставин, передбачених абз. 2 п. 12 Договору.

Таким чином, заперечення відповідача спростовуються наведеними вище нормами та наявними у справі доказами.

Надаючи оцінку розрахунку заборгованості, що надав позивач, суд враховує, що для обрахування плати за Договором позивач використовував відомості про офіційний курс долара США станом на 5 число кожного місяця, наступного за звітним, яке було визначено Договором як останній день сплати за встановленим земельним сервітутом. В той же час договором передбачено, що зміна розміру оплати за договором обумовлена зміною курсу гривні до долара США станом на останній календарний день місяця, за який здійснюється платіж.

Поряд з цим, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості, оскільки курс гривні до долара США збільшився більше, ніж на 5 % від курсу валют, встановленого в п. 9 Договору, як станом на останній календарний день місяця, за який має здійснюватися платіж, так і станом на 5 число кожного місяця, наступного за звітним, а також з огляду на те, що позивачем правильно обчислено розмір заборгованості, використано офіційний курс валют згідно з даними, розміщеними на офіційній сторінці НБУ та сайті https://minfin.com.ua/, а також враховано розмір щомісячних платежів, сплачених відповідачем за Договором.

При цьому, наданий позивачем розрахунок відповідач не спростував, своїх контррозрахунків суду не надав.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено умови Договору в частині неповної плати за встановлення земельного сервітуту за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року включно.

Розмір плати, яку недоотримав позивач за укладеним з відповідачем Договором за вказаний період відповідно до розрахунку становить 75345, 24 грн.

Таким чином вимоги позивача є законними та обгрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Полтавської газонафтової компанії», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором задовольнити.

Стягнути із Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за Договором про встановлення земельного сервітуту від 29.05.2019 у розмірі 75345,24 грн (сімдесят п`ять тисяч триста сорок п`ять грн двадцять чотири коп).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Спільне підприємство «Полтавська газонафтова компанія», місцезнаходження: вул. Європейська, 124 А, кв. 77, м. Полтава Полтавської області, 36002;

третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І

Повне рішення складено 11.12.2025