У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Савлук Т.В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тищенка Олександра Олексійовича про закриття провадження у справі, яка подана у межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва Аделя Рашидівна, про визнання недійсним договору дарування квартири, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва Аделя Рашидівна, про визнання недійсним договору дарування квартири.

12 листопада 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тищенко О.О. подав до суду заяву про закриття провадження у цивільній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору та про відшкодування понесених судових витрат у справі.

02 грудня 2025 року (вх. № 72925) до суду від представника відповідача - адвоката Дьяконової Ольги Миколаївни надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у цивільній справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні підстави для закриття провадження з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд доходить наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (частина 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

За змістом положень пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Отже, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З урахуванням наведеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відповідно до предмету позову, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з вимогами: «визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 26.05.2014 між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ), посвідчений 26.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., реєстровий № 1232».

Оцінивши наведені підстави для закриття провадження у цивільній справі, з`ясувавши обставини справи, які підлягають доведенню у межах даного спору, судом встановлено, що на час звернення позивача до суду існували підстави для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору дарування, однак на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення предмет спору відсутній у зв`язку із вирішенням та врегулюванням спірних відносин, які виникли між сторонами.

Враховуючи предмет позову та суб`єктний склад учасників справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цивільній справі, оскільки наведені сторонами обставини та долучені до справи докази свідчать про відсутність предмета спору, що дає підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно із приписами ч. 2 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частиною третьою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто друге речення частини третьої статті 142 ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Закриваючи провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд виходить із того, що між сторонами у справі відсутній предмет спору і між ними не залишилося неврегульованих питань.

Водночас суд зазначає, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) не є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним судових витрат.

Положення частини третьої статті 142 ЦПК України, на яку посилається позивач як на підставу для стягнення судових витрат, застосовується лише у разі, коли позивач відмовився від позову, а причиною є задоволення вимог відповідачами, чого у цій справі не встановлено.

Зазначене узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16, провадження № 61-12504св20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 688/3712/19, провадження № 61-6211св20, від 08 липня 2020 року у справі № 688/3320/19, провадження № 61-6830св20, від 24 липня 2020 року у справі № 688/3361/19, провадження № 61-6828св20, від 09 липня 2020 року у справі № 688/3556/19, провадження № 61-7919св20, від 23 липня 2020 року у справі № 688/3708/19, провадження № 61-6758св20, від 11 січня 2021 року у справі № 688/3359/19, провадження № 61-6973св20.

Положеннями п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення сплаченого судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, який сплачено ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 49, 255, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тищенка Олександра Олексійовича про закриття провадження у справі, яка подана у межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва Аделя Рашидівна, про визнання недійсним договору дарування квартири, - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суляєва Аделя Рашидівна, про визнання недійсним договору дарування квартири.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, який сплачено на підставі квитанції № 3761-9240-0829-7970 від 24 вересня 2025 року на рахунок IBAN: UA0026005; одержувач платежу: ГУК у м.Києві/Дніпров.р-н/22030101; код банку: 339500; ; банк одержувача: Казначейство України(ел. адм. подат.); призначення платежу: 473;Судовий збір, за позовом ОСОБА_1 , Дніпровський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі інтернет http://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я :