Справа № 348/2885/24
Провадження № 22-ц/4808/1403/25
Головуючий у 1 інстанції Бурдун Т. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, Міністерства оборони України Матящука В.К., заявника ОСОБА_1 та її представника адвоката Гайтанюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, в інтересах якого діє Шведа Олена Богданівна, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бурдун Т.А. 01 серпня 2025 року в м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Гайтанюк М. М. звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 .

В обґрунтування заяви зазначила, що вона проживала із ОСОБА_4 з квітня 2002 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мала з ним спільний побут, взаємні права і обов`язки, як у чоловіка та жінки, вела спільне господарство. Також мала з ним спільний сімейний бюджет, спільні витрати на придбання побутових речей, продуктів харчування. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 надавали один одному взаємодопомогу у побуті та в інших випадках життя, ходили разом в гості і проживали весь час як одна сім`я. Але, враховуючи минулий негативний досвід у попередніх шлюбах, шлюб офіційно не реєстрували.

У цих відносинах мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 забирав ОСОБА_1 з дочкою з пологового будинку, приймав участь в її хрещенні, піклувався про неї, надавав матеріальну допомогу на її утримання, приймав безпосередню участь у вихованні дочки. Він також піклувався про заявницю, матеріально утримував після народження дитини і аж до смерті, оскільки вона не працювала, у всьому старався їй допомогти. При цьому ОСОБА_4 вважав і називав заявницю дружиною, в тому числі, в присутності родичів і знайомих.

09.03.2022 року ОСОБА_4 був мобілізований до лав Збройних Сил України. Під час проходження військової служби захворів і ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у військовому госпіталі м. Львова внаслідок захворювання.

Встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу потрібне їй для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 який помер в результаті захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

Враховуючи наведене, просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 14.08.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_4 ).

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Суд встановив факт проживання чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та жінки ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14.08.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, Міністерством оборони України, в інтересах якого діє ОСОБА_5 , подано апеляційну скаргу.

Вважає, рішення суду необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального й матеріального права та таким що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу необхідне заявнику для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що заявник ОСОБА_1 дійсно проживала із ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу щонайменше з 2002 року до дня його смерті, вела спільне господарство, мала спільний бюджет та взаємні права і обов`язки притаманні подружжю. Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла. Його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних та письмових домовленостей про користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати у сукупності всі вище перелічені ознаки. При цьому сукупність таких обставин та відносин має бути встановленою та доведеною, оскільки лише факти спільної присутності на святах, пересилання коштів тощо, не є свідченням того, що між особами є відносини притаманні сім`ї.

Міністерство оборони України не погодилося і з висновками суду про підтвердження факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дослідженими під час розгляду справи доказами, зокрема, довідкою Пасічнянської сілької ради Надвірянського району Івано-Франківської області №2731 від 15.09.2014 року, довідкою про склад сім`ї від 27.01.2015 року №23, характеристикою №35 від 23.05.2016 року виданою Пасічнянською сільською радою, актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеними депутатами Пасічнянської сільської ради.

Представник апелянта зазначила, що факт спільного проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків не є підтвердженням усталених відносин сторін притаманних для сім`ї.

Звернула увагу суду, що Пасічнянська сільська рада не наділена повноваженнями щодо встановлення факту входження ОСОБА_1 до складу сім`ї померлого або про її перебування із ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах. Крім того у матеріалах справи відсутня інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції не враховано, що у витязі із іменного списку безповоротних втрат особового складу військової частини НОМЕР_1 за 2022 рік, у графі прізвище, ім`я, по батькові дружини, батька, матері або близького родича, місце проживання членів сім`ї (близьких родичів), зазначений син померлого ОСОБА_2 . У витягах з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 та командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 20.11.2022 року про виключення із списків особового складу частини ОСОБА_4 , також зазначений син ОСОБА_2 . Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2025 року, одноразову грошову допомогу на поховання загиблого ОСОБА_4 отримала його сестра ОСОБА_6 . З вищезазначеного, на думку представника апелянта, не вбачається, що ОСОБА_4 вважав ОСОБА_1 членом своєї сім`ї.

У матеріалах справи відсутні докази спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, ведення спільного господарства, спільного сімейного бюджету, спільних витрат на придбання побутових речей, продуктів харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла з 2007 року, підтвердження спілкування між апелянтом та померлим з часу спільного проживання та після оголошення воєнного стану або пересилання їй ним коштів.

Крім того показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічного висновку дійшов у постанові від 05 лютого 2020 року (справа №712/7830/16-ц) Верховний Суд.

Вважає, що долучені до матеріалів справи заявником докази, в своїй сукупності не доводять факту ведення апелянтом та ОСОБА_4 спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а спільні фотокартки та додані до матеріалів справи документи не є достатньою підставою для встановлення вказаного факту.

З врахуванням наведеного представник МОУ просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Надвірнянського районного суду скасувати.

Позиція інших учасників справи

Заявник ОСОБА_1 з доводами апеляційної скарги не погодилася, через свого представника адвоката Гайтанюк М.М. подала відзив на апеляційну скаргу.

Вважає апеляційну скаргу безпідставною та неогрунтованою, а рішення суду законним та обґрунтованим. Суд, оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, дійшов правильного висновку про те, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 14.08.2007 року по 13.03.2022 року, мали спільний побут та взаємні права та обов`язки.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів щодо наявності спільного бюджету, спільного побуту, спільного харчування, ведення спільного господарства, спільного утримання житла, спільних витрат заявник ОСОБА_1 вважає такими, що не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Вважає, що не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки судом досліджено усі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності і надана правильна оцінка їм.

Крім того, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_6 і військовою частиною, у якій проходив військову службу ОСОБА_4 неналежно вівся облік мобілізованих військовослужбовців та членів їхніх сімей, а тому інформація про членів сім`ї померлого ОСОБА_4 у витягах з наказів командира військової частини НОМЕР_1 є неповною.

Зазначила, що не слід приймати до уваги доводи апелянта й про те, що одноразову грошову допомогу на поховання ОСОБА_4 отримала його сестра ОСОБА_6 , адже факт отримання нею допомоги на поховання померлого вказує лише на те, що члени сім`ї домовилися між собою про отримання такої допомоги та жодним чином не спростовує факту проживання заявника ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_4 .

З врахуванням наведеного представник ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду - без змін.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу Міністерства оборони України Матящук В.К. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Гайтанюк М.М. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали з мотивів, викладених у відзиві на неї.

Заінтересовані особи - Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направили на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_7 у судове засідання не з`явився. Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Вислухавши пояснення учасників справи, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Фактичні обставини справи

09.03.2022 року ОСОБА_4 був мобілізований на військову службу, що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 29-30, т.1).

06.08.2022 року ОСОБА_4 вибув на лікування до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (а.с.31, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Львів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 30.08.2022 (а.с. 54, т. 1).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 15 серпня 2022 №18 причина смерті ОСОБА_4 гострий панкреатит (а.с.48-49, т.1).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 призначено та проведено спеціальне розслідування для встановлення причин та умов, які спричинили його смерть, що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 31-47,59, т.1).

Згідно витягу з наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади № 220-РС від 20.11.2022 смерть ОСОБА_4 , пов`язана з проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, але не пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.52, т.1).

07.10.2022 військова частина НОМЕР_1 направила сповіщення про смерть (загибель) ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 для сповіщення сина ОСОБА_2 . Смерть ОСОБА_4 , пов`язана з проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, але не пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.51, т.1).

Згідно повідомлення військової частини НОМЕР_1 № 5792 від 22.05.2025 одноразову грошову допомогу на поховання загиблого ОСОБА_4 отримала сестра ОСОБА_6 у сумі 10985,12 грн (а.с.235, т.1).

Відповідно до довідки Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 1266/02-64 30.08.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , похований на місцевому кладовищі с. Пасічна Надвірнянського району (а.с. 55, т.1).

Факт проживання заявника із ОСОБА_4 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується такими дослідженими в суді доказами:

Довідкою Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 2731 від 15.09.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживає з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ведуть спільне господарство (а.с.134, т.1).

Згідно з довідкою про склад сім`ї 27.01.2015 № 235, виданою Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, який проживає за адресою: с. Пасічна, дільн. Букове, до складу сім`ї входять ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_3 (дочка) (а.с. 12, т. 1).

Згідно характеристики № 35 від 23.05.2016, виданою Пасічнянською сільською радою, ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в с. Букове Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, проживає з дружиною у незареєстрованому шлюбі, на утриманні має неповнолітню дочку, зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.215, т.1).

У довідці № 384/02-64 від 23.02.2023, яка видана Пасічнянською сільською радою вказано, що до складу сім`ї ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 входили та проживали разом з ним до дня смерті: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13, т.1).

Відповідно до довідки Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 1218/02-64 від 03.08.2023 зазначено, що членами сім`ї військовослужбовця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та похований на місцевому кладовищі в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, на час його смерті являлись ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дочка), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (онук), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (матір дочки, перебували у фактичних шлюбних відносинах) (а.с. 14, т.1).

Актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеними депутатами Пасічнянської сільської ради, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2002 року по день його смерті проживали як чоловік і дружина по АДРЕСА_1 , мали спільний сімейний бюджет, спільні покупки та витрати, вели спільне господарство, в 2003 році у них народилася дочка ОСОБА_8 (а.с. 18-19, т.1).

ОСОБА_1 не була зареєстрована як безробітна в Надвірнянській філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою № 768 від 22.08.2024 року (а.с.20, т. 1).

ОСОБА_1 за період з 2007 року по 2013 рік не працювала та доходів не мала, з 2014 року по грудень 2021 року отримувала державну соціальну матеріальну допомогу та соціальні виплати з відповідних бюджетів, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела /суми нарахованого доходу станом на 22.08.2024 року за період з 1 кварталу 2007 по 3 квартал 2022 року (а.с.21-22, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_10 в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області народилася ОСОБА_3 , батьком якої вказаний ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с.23. т.1).

Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується їх свідоцтвами про смерть (а.с.54, 95, т.1)

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розірваний 08.07.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від (а.с.62, т.1).

Згідно інформації Надвірнянського відділу ДРАЦС № 1125/32.13.6-18/62 від 13.09.2024 року вбачається, що за період з 14.08.2007 року по 13.08.2022 року інших актових записів про зареєстрований шлюб ОСОБА_1 з третьою особою в архівах Надвірнянського відділу ДРАЦС немає. Також ОСОБА_4 за період з 14.08.2007 року по 13.08.2022 року в зареєстрованому шлюбі за даними Державного реєстру актів цивільного стану по Україні не перебував (а.с.66, т.1).

Отже за період з 14.08.2007 року по 13.08.2022 року а ні ОСОБА_1 , а ні ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з третіми особами не перебували.

У довіреностях за 2015-2016 роки ОСОБА_4 зазначив ОСОБА_1 як свою довірену особу, яку уповноважував представляти його інтереси в усіх органах державної влади, місцевого самоврядування (а.с.15-16, т.1).

Також ОСОБА_4 віддав ОСОБА_1 на зберігання свої документи, зокрема: свідоцтво про народження, яке видане йому повторно 26.05.2016 року серії НОМЕР_5 , посвідчення класного спеціаліста ЗСУ серії НОМЕР_6 від 01.09.2014 року, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_7 від 24.10.2016 року, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 08.03.2023 року №3212; довідку військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 року про участь ОСОБА_4 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 134, 136, т.1).

За період служби у 2014 році ОСОБА_4 надавалась щорічна основна відпустка з виїздом в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 127, т.1).

Відповідно до довідки Пасічнянської сільської ради №4768 від 08.12.2015 року будинок, у якому проживає ОСОБА_4 , не газифікований, сім`я користується пічним опаленням (а.с. 135, т.1).

Також 15.09.2006 року ОСОБА_4 укладав кредитний договір з Акціонерним банком «Аваль» на споживчі потреби у розмірі 3045 грн, де місцем проживання останнього вказана адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 140, т.1).

З наданої ОСОБА_1 довідки № 853029 про оплату за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2007 року по 01.12.2022 року вбачається, що у вказаний період вона здійснювала оплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_4 (а.с.137-138 т.1).

Відеозапис з вітанням ОСОБА_4 з Днем народження на телебаченні, в якому ОСОБА_4 вітає її як жінку, фотознімки, надані заявницею, підтверджують факт спільного проведення нею та ОСОБА_4 дозвілля, відпочинку і охоплюють тривалий період їх життя та їх доньки ОСОБА_3 (а.с. 24-28, 142-143, 206, т.1).

У матеріалах справи містяться дві заяви, подані суду першої інстанції заінтересованими особами сином ОСОБА_4 ОСОБА_2 (а.с.181 том 1) і дочкою ОСОБА_4 ОСОБА_3 (а.с.163 том 1), які не заперечували щодо задоволення вимог ОСОБА_1 , підтверджуючи факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_1 як чоловіка і жінки.

Застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України.

Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21. Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі.

Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Предметом розгляду у даній справі є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки.

Предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є передусім сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає указані вище критерії, за наявності яких особи складають сім`ю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту також доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

За вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, доводи апеляційної скарги щодо підвідомчості спору судам адміністративної юрисдикції не заслуговують на увагу, оскільки не ставиться питання про неправомірність дій або бездіяльності органу влади.

Крім того, слід звернути увагу, що заявлений факт підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки спір про право у учасників цивільних правовідносин відсутній (потенційні спадкоємці ОСОБА_4 , а саме його діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) не заперечують щодо задоволення вимог, що відповідає висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.11.2025 року у справі № 299/4993/22.

Твердження представника апелянта про те, що факт спільного проживання однією сім`єю не підтверджується належними та достатніми доказами, зокрема, заявник не довела факту ведення спільного побуту, наявності спільного бюджету, відсутні докази придбання заявником та ОСОБА_4 спільного майна спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Окрім того, в апеляційній скарзі представник відповідача звертає увагу на те, що спільні фотознімки та покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. У зв`язку з цим слід наголосити, що висновки суду про доведеність такого факту ґрунтуються на численних доказах, яким судом надано детальну оцінку, як окремо, так і в сукупності у судовому рішенні.

Встановлені судом обставини та досліджені докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, приймаючи до уваги пояснення свідків у справі, підтверджують факт того, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , починаючи з 14 серпня 2007 року по 13 серпня 2022 року, не перебуваючи у шлюбах з третіми особами, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

Твердження представника апелянта про те, що довідка складена Пасічнянською сільською радою як органом, який не наділений повноваженнями засвідчувати факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд не бере до уваги, оскільки апелянтом не доведено, що такий доказ отримано з порушенням порядку, встановленого законом і він не стосується предмету доказування.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, в контексті цієї справи, задоволення вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення через недоведеність апелянтом заперечень проти них.

У справі, яка переглядається, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на спростування вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія не вбачає.

Таким чином, можна дійти висновку, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області - без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони Українизалишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2025 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року