Справа № 202/5653/25
Провадження № 2/202/3520/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2025 року до Індустріального районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони від шлюбу мають дитини- ОСОБА_6 , яка разом з матір`ю виїхала з України під час війни та на теперішній час проживає у ОСОБА_7 . Позивач зазначає, що для можливості вирішення питань, що стосуються майбутнього дитини освіта, здоров`я, питання місця реєстрації необхідно визначити місце проживання дитини саме з нею.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

25.08.2025 р. відповідач ОСОБА_3 подав до суду Відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що він не заперечував у 2022 році, щоб дружина з донькою виїхали у ОСОБА_7 для отримання тимчасового захисту. Вказаний виїзд був пов`язаний з питаннями безпеки. Протягом всього часу перебування закордоном Відповідач забезпечує матеріально дитини, відправляє дружині грошові кошти, сплачує за онлайн навчання доньки в Україні. Крім того, він постійно спілкується з донькою онлайн. Жодних підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю на теперішній час не має, а тому Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 24 вересня 2025 року закрито підготовче провадження по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала, зазначила, що мешкає з донькою в ОСОБА_7 з 2022 року. Вона самостійно повністю займається життям та побутом доньки. Раз на рік вони приїжджають в України, щоб дитина побачилась з батьком.

Представника позивача адвокат Світлична Я.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала, зазначила, що визначення місця проживання дитини з матір`ю необхідне для вирішення побутових питань, зокрема пов`язаних з навчанням, здоров`ям.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти того, щоб на період війни дитина перебувала у безпечних умовах закордоном. Разом з тим вирішувати в судовому порядку питання визначення місця проживання дитини немає необхідності. За весь час проживання дитини закордоном жодного разу не виникало ситуації, яка б унеможливлювала вирішення питань, пов`язаних з нею без присутності батька.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради Воднєва Н.В. в судовому засіданні зазначила, що органом опіки було розглянуто питання про надання висновку про доцільність (недоцільність) визначення місця проживання дитини з матір`ю. Разом з тим, оскільки дитина перебуває закордоном та неможливо обстежити умови проживання дитини, у органу опіки відсутні підстави для надання такого висновку.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_8 повідомила, що мешкає з мамою тривалий час, при цьому жодних проблем у побуті, які пов`язані з тим, що батько знаходиться в Україні, у них не виникало.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони одружені з 04.09.2009 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 681, зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2025 року у справі № 202/5654/25 шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 774, зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області.

Сторони в судовому засіданні не заперечували той факт, що у 2022 році Позивач разом з донькою виїхали за межі України у зв`язку з воєнним станом.

Відповідно до імміграційного статусу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають дозвіл для перебування на території Великої Британії до 19.11.2026 року.

Позивач з 18.04.2023 року орендує житло в м. Абердин згідно Договору безпечної оренди в Шотландії.

ОСОБА_10 працює у компанії Tidy Green Clean (м. Абердин) з 10.08.2023 року, що підтверджується відповідним листом компанії.

Позивач має дохід, що підтверджується випискою з її банківського рахунку з Роял Банк Шотландії.

Позивач з донькою, згідно листів NHS, зареєстровані у Національній сервісній службі Шотландії, що надає можливість отримувати медичну допомогу.

Відповідно до звітів Абердинської гімназії ОСОБА_8 навчається у середній школі м. Абердин.

Відповідач вказані факти у судовому засіданні не заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем в судовому засіданні не доведено факт порушення, невизнання чи оспорювання її прав або прав дитини з боку відповідача.

У сторін наявна усна домовленість про місце проживання дитини з матір`ю за межами України у зв`язку з воєнним станом.

Судом встановлено, що Відповідач жодним чином не порушує права дитини на безпечне місцеперебування закордоном під час воєнного стану в Україні. Відповідач сплачує грошові кошти на рахунок Позивача для матеріальної допомоги дитини, сплачує навчання дитини у школі в Україні, що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку MONOBANK. Сторони не заперечували в судовому засіданні щодо наявності нормального спілкування батька з дитиною як онлайн так і в період приїзду дитини до України.

В судовому засіданні позивач та її представник не довели існування будь-якої обставини, яка б впливала на обсяг прав дитини та потребувала прийняття судового рішення про визначення місця проживання.

Встановлені на час розгляду справи обставини відсутності порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі №509/5080/18).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, про визначення місця проживання дитини є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпропетровської міської ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський