ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1939/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Онищенка Е.А., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в особистих інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, вимоги якого у березні 2025 року збільшив, до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі працюють на Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України (далі ДП «УАТК» МОУ), в структурному підрозділі в м. Запоріжжі, на авіаційно-технічній базі. До грудня 2020 року санаційне ДП «УАТК» знаходилось під керуванням та управлінням Державного Концерну «Укроборонпром», але згодом, з початком процесу державного реформування ДК «Укроборонпром» згідно окремої Постанови Кабінету Міністрів України № 1229 від 09.12.2020, ДП «УАТК» було передано під юрисдикцію Міністерства оборони України.

Санаційне ДП «УАТК» МОУ виконувало свої господарські функції згідно плану санації затвердженого радою кредиторів, та станом на кінець 2021 року повністю погасило борги перед державою, не мало заборгованості по заробітній платі співробітникам підприємства та готувалося до процедури припинення санації. Крайня заробітна плата співробітникам підприємства, в тому числі і позивачам, була виплачена в лютому 2022 року.

З початком повномасштабної військової агресії російської федерації проти держави Україна, з 24.02.2022 вся державна авіаційна інфраструктура, балансоутримувачем якої, у тому числі є ДП «УАТК» МОУ, була заблокована та господарська діяльність підприємства повністю призупинена. Однак, незважаючи на номінальну зупинку підприємства, авіаційно-технічна база у м. Запоріжжі продовжує працювати, та працівники підприємства, в тому числі і позивачі, щоденно виконують свої службові обов`язки, забезпечуючи пропускний режим, охорону та господарське функціонування структурного підрозділу ДП «УАТК» МОУ у м. Запоріжжі.

Наразі заробітна плата позивачам та іншим співробітникам компанії не виплачується вже понад 32 місяці та станом на кінець жовтня існує сумарна заборгованість в сумі 1 560 001,64 грн ( ОСОБА_1 527 563,27 грн, ОСОБА_2 267 523,37 грн, ОСОБА_3 141 365,00 грн, ОСОБА_4 211 490,00 грн, ОСОБА_5 234 030,00 грн, ОСОБА_6 178 030,00 грн).

На даний час ДП «УАТК» МОУ фактично не має легітимного керівництва, повноваження попереднього генерального директора ОСОБА_7 , якого призначили наказом ДК «Укроборонпром» №111-к від 13 жовтня 2020 року, закінчилися по факту передачі підприємства під юрисдикцію та управління Міністерства оборони України, а нове керівництво ДП «УАТК» МОУ, згідно оновленого та затвердженого наказом міністра оборони України, Статуту, яке обирається на конкурсній основі та призначається також наказом міністра, протягом двох років не призначено. Також закінчилися повноваження керуючого санацією та розпорядника майном підприємства Ковези А.І. і Господарський суд та рада кредиторів досі не призначили (або не поновили повноваження) нову відповідальну уповноважену особу по справах санаційного державного підприємства.

Відповідно до методики розрахунку індексації заборгованості з заробітної плати та офіційних даних Держстату по індексам споживчих цін за період з 01.03.2022 року по 31.10.2024 року, до виплат по компенсації з заборгованістю по заробітній платі належить: ОСОБА_1 44 036,52 грн, ОСОБА_2 22 551,20 грн, ОСОБА_3 5 995,69 грн, ОСОБА_4 12 967,70 грн, ОСОБА_4 18 850,65 грн, ОСОБА_6 17 685,01 грн.

Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача Міністерства оборони України, позивачі зазнали моральної шкоди, розмір якої оцінюють в 10 000 грн для кожного, обґрунтовуючи тим, що на початку повномасштабного вторгнення агресора рф на територію України вони були позбавлені можливості евакуювати членів своїх родин, у тому числі своїх неповнолітніх дітей і онуків, у зв`язку з відсутністю коштів, були позбавлені нормального харчування та забезпечення щоденних потреб.

19.03.2025 року позивачем ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» була подана заява про збільшення позовних вимог, на підставі отриманих від бухгалтерії підприємства оновлених даних, станом на лютий, 2025 року, довідок про заборгованість по заробітній платі, та на підставі проведених, оновлених розрахунків компенсації за затримку заробітної плати, позивач збільшив розмір позовних вимог по справі до розміру 1 990 242,40 грн, та просив стягнути з Міністерства оборони України у якості органу державної влади та органу функціонального управління Державним підприємством «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України на користь позивачів: ОСОБА_1 з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 28.02.2025 в сумі 592 562,50 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 73736,34 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; ОСОБА_2 з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 28.02.2025 в сумі 300 522,60 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 46 760,85 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; ОСОБА_3 з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 31.10.2023 в сумі 141 365,00 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 5 995,69 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; ОСОБА_4 з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2022 по 28.02.2025 в сумі 243 490,00 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 24 275,01 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; ОСОБА_5 з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 28.02.2025 в сумі 266 030,00 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 39 749,40 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; ОСОБА_6 з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 31.03.2024 в сумі 178 030,00 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 17 685,01 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Зобов`язати Міністерство оборони України, починаючи з дати виплати та погашення всіх заборгованостей по заробітній платі, компенсацій за затримку заробітної плати та моральної шкоди співробітникам підрозділу ДП «УАТК» МОУ у м. Запоріжжі авіаційно-технічної бази, щомісячно виплачувати заробітну плату для штатних та найманих працівників підрозділу у м. Запоріжжі, згідно існуючого штатного розпису, до факту виведення підпорядкованого державного підприємства із санації, відновлення платоспроможності, припинення кризової соціально-економічної ситуації та створення умов для самостійного господарювання, з метою отримання прибутків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року про виправлення описки, у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 діючи в своїх інтересах та інтересах позивачів подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Визнати Міністерство оборони України (), у якості засновника ДП «УАТК» () та уповноваженого органу функціонального управління Підприємством, згідно Статуту ДП «УАТК», Належним Відповідачем, по справі з погашення заборгованості із заробітної плати працівникам підпорядкованого підприємства. Задовольнити всі позовні вимоги Позивачів по справі з погашення заборгованості із заробітній платі, компенсації за затримку заробітної плати та моральної шкоди (у відповідності до поданих та скоригованих позовних вимог по справі). Зобов`язати Міністерство Оборони України (), починаючи з дати виплати та погашення всіх заборгованостей по заробітній платі, компенсацій за затримку заробітної плати та моральної шкоди співробітникам підрозділу ДП «УАТК» у м. Запоріжжя (), - авіаційно-технічної бази, щомісячно виплачувати заробітну плату для штатних та найманих працівників підрозділу у м. Запоріжжя, згідно існуючого штатного розпису, до факту виведення підпорядкованого державного підприємства із стагнації, відновлення платоспроможності, припинення кризової соціально-економічної ситуації та створення умов для самостійного господарювання, з метою отримання прибутків.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що Міністерство оборони України у якості державного органу виконавчої влади, є належним відповідачем по справі оскільки є Засновником та Уповноваженим Органом Функціонального Управління Державного Підприємства «Українська Авіаційна Транспортна Компанія», . Весь майновий комплекс (майно та земельні ділянки, споруди та будівлі, техніка, у тому разі і авіаційна, тощо) ДП «УАТК», є державним балансовим майном, яке належить Міністерству оборони України, та надане ДП «УАТК» в управління, для отримання певних прибутків, у відповідності до Статуту. За час отримання функціональних повноважень по управлінню ДП «УАТК» та його підпорядкуванню Міністерства оборони України, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1229 від 09.12.2020, починаючи з дати передачі під управління та по теперішній час, тобто з грудня 2020 року по вересень 2025 року (майже 5 років ), Міністерство оборони України, порушивши низку нормативно правових актів, не виконало жодних службових обов`язків, у якості органу функціонального управління, по відношенню до підпорядкованого ДП «УАТК», а саме: Генеральний директор, та інші управлінські структури підпорядкованого підприємства, у відповідності до Статуту, не призначені; незважаючи на призначення Господарським судом м. Києва, Міністерство оборони України, у якості органу функціонального управління, стороною по виведенню ДП «УАТК» із санації, результативних дій щодо виведення ДП «УАТК» із процедури санації не здійснено; порушення нормативно-правових актів, та інші факти безвідповідальної бездіяльності Міністерства оборони України, у якості органу функціонального управління, по відношенню до підпорядкованого ДП «УАТК», відображені та зафіксовані у Аудиторському Звіті № 234/1/13/29 від 29.11.2023, який виконала Служба внутрішнього аудиту Міноборони; безвідповідальні дії та бездіяльність Міністерства оборони України, у якості органу функціонального управління підпорядкованим державним підприємством, не призначення, та як наслідок, відсутність керівника та органів його управління, призвели до повної стагнації підприємства, та створення кризової соціально економічної ситуації на підпорядкованому підприємстві.

Висновки Аудиторського Звіту, ДП «УАТК», № 234/1/13/29 від 29.11.2023 року, який був наданий до матеріалів судової справи за позовом, та який виконала Служба внутрішнього аудиту МОУ неспростовно та беззаперечно, доводять безвідповідальне ставлення та безвідповідальні дії Уповноваженого органу функціонального управління, а саме Міноборони (Управління Корпоративної Політики на той час), по відношенню до підпорядкованого державного підприємства ДП «УАТК», яке призвело до створення кризової, соціально економічної ситуації, на підприємстві, де працюють Позивачі. Аудитом встановлено, що органом функціонального управління не виконано жодних заходів пов`язаних зі зміною органу Управління: не оприлюднено Статут Підприємства, який затверджений Міністром оборони України, не призначення встановленим порядком керівника Підприємства та не виконання органом функціонального управління інших заходів, пов`язаних з організацією діяльності ДП УАТК. В період з 01.01.2022 01.10.2023 року допущено зростання поточної кредиторської заборгованості на 7 633,63 тис. грн, у тому числі: заборгованість з виплати заробітної плати, ЄСВ, ПДФО та військового збору сумарно зросли на 7 372,31 тисяч грн. Не виведення Підприємства із стану санації, відсутність заходів щодо оптимізації чисельності працівників ДП УАТК, організації діяльності його діяльності спричинило повторне зростання кредиторської заборгованості Підприємства. За весь час, та з того моменту як наше підприємство було передано на баланс МОУ та під його уповноважене функціональне управління, з грудня 2020 року, та по теперішній час, Міністерство оборони України, у якості Засновника та Уповноваженого органу функціонального управління, жодним чином не виконало ніяких своїх службових, державних, функціональних та управлінських зобов`язань по відношенню до підпорядкованого державного підприємства ДП «УАТК» та не створило ніяких умов для господарювання державного, підпорядкованого підприємства, з метою отримання, хоча б, мінімальних прибутків від своєї господарської діяльності. Аудитом встановлено, що органом функціонального управління не виконано жодних заходів пов`язаних зі зміною органу Управління: не оприлюднено Статут Підприємства, який затверджений Міністром оборони України, не призначення встановленим порядком керівника Підприємства та не виконання органом функціонального управління інших заходів, пов`язаних з організацією діяльності ДП УАТК. Проте, позивачі виконували свої трудові обов`язки.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Міністерство оборони України зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача у справі, оскільки Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, а також в умовах воєнного стану, є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Разом з тим, Міністерство оборони України жодних трудових договорів з позивачами не укладало, не приймало ніяких кадрових рішень стосовно виплати заробітної плати позивачам. Натомість позивачі мають трудові відносини саме з Державним підприємством «Українська авіаційна транспортна компанія», щодо якого Господарським районним судом міста Києва 11.06.2013 по справі №910/9741/13 було порушено справу про банкрутство вказаного підприємства. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10. березня 2016 року введено процедуру санації боржника. У період санації підприємством керує арбітражний керуючий, тому саме Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» та арбітражний керуючий є відповідальними за організацію виплати заробітної плати працівникам підприємства, а не Міністерство оборони України, яке виконує лише функції з управління державним майном не втручаючись у поточну господарську діяльність підприємства. З огляду на те, що основні позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку виплати заробітної плати не підлягають задоволенню, оскільки зазначені позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача,а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень кожному, також не знайшла свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц ( провадження №с 14-511цс18) вказано, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, яі беруть участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подав в особистих інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку виплати заробітної плати (т.1 а.с.2-15,145-146).

Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» було створено на підставі Постанови Кабміну від 03.11.1997 року № 1197 (зі змінами) з метою раціонального і ефективного використання авіаційної техніки та інфраструктури військово-транспортної авіації, що звільняється зі складу Збройних Сил України.

У 2011 році Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» було передано до сфери управління Державного концерну «Укрборонпром» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1221 «Про утворення Державного концерну «Укрборонпром».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 червня 2013 року було порушено провадження у справі № 910/9741/13 про банкрутство ДП «Українська авіаційна транспортна компанія».

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 10 березня 2016 року у справі № 910/9741/13 введена процедура санації Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія». Також, ухвалою суду від 11 грудня 2019 року керуючим санацією підприємства було призначено Ковезу А.І. (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 129 від 30 січня 2013 року).

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1229 ДП «Українська авіаційна транспортна компанія» в установленому порядку прийнято до сфери управління Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/9741/13 від 09 вересня 2024 року арбітражного керуючого Ковезу А.І. було зобов`язано скликати комітет кредиторів ДП «Українська авіаційна транспортна компанія» з питанням порядку денного «Обрання кандидатури арбітражного керуючого для призначення керуючим санацією у справі з урахуванням запропонованої Міністерством оборони України кандидатури арбітражного керуючого Мензаренка Ю.М.»

На теперішній час уповноваженого керівництва санаційного державного підприємства не призначено. Термін повноважень арбітражного керуючого Ковези А.І. сплив в грудні 2019 року.

У 2021 році підприємство ДП «УАТК» передано до сфери управління Міністерства оборони України. На час передачі до сфери управління Міністерства оборони України, підприємство перебувало у стадії банкрутства (санації).

Наказом Міністерства оборони України № 53 від 10 лютого 2022 року затверджено Статут ДП «УАТК», яким зобов`язано директора ДП «УАТК» забезпечити державну реєстрацію затвердженого Статуту.

В листопаді 2023 року Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було проведено аудиторську перевірку діяльності суб`єктів господарювання, які належать до сфери управління Міністерства оборони України.

Відповідно до Аудиторського звіту №234/1/29 від 29.11.2023 року Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія», виконаний Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» належить до сфери управління Міністерства оборони України, підпорядкування: функціональне управління Підприємства здійснюється Управлінням корпоративної політики.

Період, охоплений аудитом з 01.01.2021 по 01.10.2023, аудитом встановлено, що органом функціонального управління не виконано жодних заходів пов`язаних зі зміною органу Управління: не оприлюднено Статут Підприємства, який затверджений Міністерством обори України, не призначення порядком керівника Підприємства та не виконано органом функціонального управління інших заходів, пов`язаних з організацією діяльності ДП «УАТК».

Директор підприємства не призначений, попередній керівник Генеральний директор Блажевич С.П., призначений ДК «Укробонпром» (термін дії контракту сплив 14.10.2021, тобто під час приймання Підприємства до сфери управління Міноборони), встановленим порядком не звільнений.

За результатами аудиту встановлено, що у 2022 році Підприємством повністю погашена кредиторська заборгованість перед конкурсними кредиторами та повністю погашена заборгованість по заробітній платі і податках станом на 01.02.2022, при цьому, Підприємство із процедури санації не виведено, звіт керуючого санацією до суду не подано.

Не вжиття заходів щодо призначення керівництва Підприємства, виведення його із процедури санації та здійснення інших заходів з функціонального управління. Підприємством призвело до неконтрольованого зростання поточної кредиторської заборгованості, яка станом на 01.10.2023 склала 23 127, 81 тис. грн., у тому числі: заборгованість з виплати заробітної плати, ЄСВ, ПДФО та військового збору сумарно склала 7 512,02 тис.грн.

Основні аудиторські висновки: Органом функціонального управління (до 01.02.2023 ГУМР, після 01.02.2023 УКП) не здійснено організаційних заходів щодо призначення директора ДП «УАТК» (відбір кандидата, подання на призначення, тощо), відповідно, директор Підприємства Міністерством оброни України не призначений.

Державну реєстрацію Статуту ДП «УАТК», затвердженого наказом Міноборони від 10.02.2022 №53, встановленим порядком не здійснено, тобто фактично не виконано вимоги пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 10.02.2022 №53. Не вжито заходів щодо виведення Підприємством із процедури санації, незважаючи на погашення усіх реєстрових кредиторських вимог у 2022 році. Зазначене спричинило повторне зростання кредиторської заборгованості, яка станом на 01.10.2023 склала 23 127,81 тис. грн (т.1 а.с.16-34,143-163).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» від 06.11.2024 року за вих. №26, ОСОБА_1 працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» з 22.08.2018 року. На даний момент займає посаду Начальника авіаційно-технічної бази в м. Запоріжжя. За період з 01.01.2022 по 31.10.2024 нараховано: дохід в розмірі 554 054,25 грн; ЄСВ в розмірі 121 891,94 грн; сума ПДФО в розмірі 99 729,77 грн; військовий збір в розмірі 8 310,81 грн. Виплачено зарплату за цей період в розмірі 26 490, 98 грн, оплачено ЄСВ в розмірі 7 239, 77 грн. Виплата крайньої заробітної плати лютий 2022 року. Довідка підписана генеральний директором ДП «УАТК» Блажевич С., в.о. головного бухгалтера Смарусь Г. (т.1 а.с.36-37).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» від 06.11.2024 року за вих. №25, ОСОБА_2 працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» з 24.12.2012 року. На даний момент займає посаду Авіаційний технік на авіаційно-технічній базі в м. Запоріжжя. За період з 01.01.2022 по 31.10.2024 нараховано: дохід в розмірі 281 134,35 грн; ЄСВ в розмірі 61 849,56 грн; сума ПДФО в розмірі 50 604,19 грн; військовий збір в розмірі 4 217,01 грн. Виплачено зарплату за цей період в розмірі 13 610,98 грн, оплачено ЄСВ в розмірі 3 719,77 грн. Виплата крайньої заробітної плати лютий 2022 року. Довідка підписана генеральний директором ДП «УАТК» Блажевич С., в.о. головного бухгалтера Смарусь Г. (т.1 а.с.38-39).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» від 06.11.2024 року за вих. №27, ОСОБА_3 працював в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором на авіаційно-технічній базі в м. Запоріжжя. За період з 01.01.2022 по 31.10.2024 нараховано: дохід в розмірі 147 000,00 грн; ЄСВ в розмірі 32 340,00 грн; сума ПДФО в розмірі 26 460,00 грн; військовий збір в розмірі 2 205,00 грн. Виплачено зарплату за цей період в розмірі 5 635,00 грн, оплачено ЄСВ в розмірі 1 540,00 грн. Виплата крайньої заробітної плати жовтень 2023 року. Довідка підписана генеральний директором ДП «УАТК» Блажевич С., в.о. головного бухгалтера Смарусь Г. (т.1 а.с.40-41).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» від 07.11.2024 року за вих. №29, ОСОБА_4 працював в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором на авіаційно-технічній базі в м. Запоріжжя. За період з 01.01.2022 по 31.10.2024 нараховано: дохід в розмірі 245 300,00 грн; ЄСВ в розмірі 53 966,00 грн; сума ПДФО в розмірі 44 154,00 грн; військовий збір в розмірі 3679,50 грн. Виплачено зарплату за цей період в розмірі 33 810, 00 грн, оплачено ЄСВ в розмірі 9 240,00 грн. Виплата крайньої заробітної плати червень 2022 року. Довідка підписана генеральний директором ДП «УАТК» Блажевич С., в.о. головного бухгалтера ОСОБА_8 (т.1 а.с.42-43).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» від 07.11.2024 року за вих. №28, ОСОБА_5 працював в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором на авіаційно-технічній базі в м. Запоріжжя. За період з 01.01.2022 по 31.10.2024 нараховано: дохід в розмірі 245 300,00 грн; ЄСВ в розмірі 0,00 грн; сума ПДФО в розмірі 44 154,00 грн; військовий збір в розмірі 3679,50 грн. Виплачено зарплату за цей період в розмірі 11 270,00 грн. Виплата крайньої заробітної плати лютий 2022 року. Довідка підписана генеральний директором ДП «УАТК» Блажевич С., в.о. головного бухгалтера Смарусь Г. (т.1 а.с.44-45).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» від 07.11.2024 року за вих. №2024/04/07, ОСОБА_6 працював в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором і виконував обов`язки охоронця авіаційно-технічної бази у м. Запоріжжя. За період з 01.01.2022 по 31.03.2024 нараховано: дохід в розмірі 189 300,00 грн; ЄСФ в розмірі 41 646,00 грн; сума ПДФО в розмірі 34 074,00 грн; військовий збір в розмірі 2 839,50 грн. Виплачено зарплату за цей період в розмірі 11 270,00 грн. Виплата крайньої заробітної плати лютий 2022 року. Довідка підписана генеральний директором ДП «УАТК» Блажевич С., в.о. головного бухгалтера ОСОБА_8 (т.1 а.с.46-47).

Відповідно до листа начальника Головного управління військової юстиції Міністерства оборони України майора юстиції Муравйова О. від 13.12.2023 вих.№220/74/3980, адресованого Керівнику структурного підрозділу Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» у м. Запоріжжі І. Очеретьку, на звернення останнього щодо погашення заборгованості з виплати заробітної пати працівникам Підприємства, за дорученням Державного секретаря Міністерства оброни України в Головному управлінні військової юстиції, повідомляє наступне. Відповідно до Статуту затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.01.2022 №53, підприємство засноване на державній власності як комерційне підприємство. Метою і предметом діяльності підприємства зокрема є задоволення соціальних та економічних потреб трудового колективу за рахунок отриманих прибутків. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.06.2013 порушено провадження у справі №910/9741/13 про банкрутство підприємства. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), встановлено, що з дня введення в дію Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.03.2016 у справі №910/9741/13 за клопотанням комітету кредиторів та відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» була винесена ухвала про введення процедури санації підприємства. Відповідно до вимог ч. 4 ст.28 цього Закону, з моменту винесення ухвали про введення процедури санації, керівник боржника звільняється з посади у порядку, визначеному законодавством, управління боржником переходить до керуючого санацією, зупиняється повноваження органів управління боржника юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника, повноваження органів управління передаються керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації. Аналогічні норми встановлені ч.4 ст.50 Кодексу України з процедури банкрутства. З огляду на зазначене, пропонується адресату з питань погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства звертатися до арбітражного керуючого підприємства. Водночас роз`яснено право на звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, судом не прийнято рішення про закриття провадження у справі №910/9741/13 про банкрутство підприємства. З огляду на зазначене та враховуючи наявність судових справ, у тому числі майнового характеру, які розглядаються у зазначеному судовому провадженні, вбачається за доцільне розглядати питання можливості фінансування підприємства лише після закриття провадження у справі про банкрутство підприємства. Одночасно проінформовано адресата, що Управління корпоративної політики з метою сприяння у вирішенні даного питання, листом від 20.09.2023 №1787/2755 зверталося до арбітражного керуючого щодо розгляду питання погашення заборгованості із заробітної плати (т.1 а.с.71-72).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторони у спорі» може не бути тотожним за змістом поняття «сторона у процесі» сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/17, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8016/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистити порушене право чи інтерес позивача ( див. пункт 8,10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі 3 910/15792/20 ( провадження № 12-31гс22).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Повноваження суду щодо залучення до розгляду справи належного відповідача врегульовані ст. 51 ЦПК України та можуть відбуватись тільки під час розгляду справи судом першої інстанції.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, однозначно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову ( див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 ( провадження № 61-43201св18).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (провадження №14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі №554/10058/17 (провадження №14-20цс19).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах пред`явлених позивачем вимог, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Апеляційний суд, перевіривши правильність судового рішення в частині відмови у позові у зв`язку з незалученням належного відповідача, встановив відсутність відповідних клопотань щодо залучення належного відповідача у справу.

У даній справі встановлено, що позивачі працюють на Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, в структурному підрозділі в м. Запоріжжі, на авіаційно-технічній базі.

Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» було створено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1997 року № 1197 (зі змінами) з метою раціонального і ефективного використання авіаційної техніки та інфраструктури військово-транспортної авіації, що звільняється зі складу Збройних Сил України.

Відповідно до Статуту затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.01.2022 №53, підприємство засноване на державній власності як комерційне підприємство.

У даній цивільний справі, позивачами заявлена вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Особа розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права. Ці правила діють і в разі звернення до суду уповноважених осіб із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

З урахуванням наведеного, за рахунок відповідача мають бути задоволені позовні вимоги зі сплати заборгованості із заробітної плати, при цьому відповідачем у даній цивільній справі зазначено Міністерство оборони України, як орган державної влади. При цьому, факт наявності трудових відносин між Міністерством оборони України, як державним органом та позивачами не підтверджується матеріалами справи. Позивачем, наявність заборгованості обґрунтована довідками саме Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія», яке є окремою юридичною особою ().

Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Водночас, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 червня 2013 року було порушено провадження у справі № 910/9741/13 про банкрутство ДП «Українська авіаційна транспортна компанія», наразі триває стадія санації, юридична особа не припинена у встановленому законом порядку.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 21 жовтня 2019 року.

Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про банкрутство, які на день введення в дію Кодексу перебувають на стадії санації, продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту винесення ухвали про введення процедури санації, керівник боржника звільняється з посади, управління боржником переходить до керуючого санацією, зупиняються повноваження органів управління боржника юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника повноваження органів управління передається керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації.

Тобто у період санації підприємством керує арбітражний керуючий, який несе відповідальність за виплату заробітної плати та здійснює господарські операції від імені підприємства.

Міністерство оборони України не є стороною господарського провадження у справі про санацію підприємства та не має процесуальних повноважень впливати на призначення арбітражного керуючого або на розпорядження активами Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія». Усі рішення щодо фінансової діяльності підприємства ухвалюються арбітражним керуючим і затверджуються господарським судом.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати: поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У відповідності до ст. 7 Кодексу України з процедури банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатеспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна, спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником: спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатеспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатеспроможності) за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, в рамках судової справи № 910/9741/13 про визнання Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" банкрутом, вже розглядаються трудові спори між працівниками та боржником: № 910/9741/13 (910/11859/23), № 910/9741/13 (910/7185/22), № 910/9741/13 (910/3254/21), зокрема і за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська Авіаційна транспортна компанія", Міністерства оборони України про стягнення заробітної плати у розмірі 537 924,05 грн (910/9741/13 (336/6736/24).

З наведеного вбачається, що позивачем ОСОБА_1 вже заявлено позов про стягнення заборгованості із заробітної плати до належного відповідача - Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія», таким чином, на момент звернення до суду із зазначеним позовом, позивачам було достоменно відомо, що ДП "Українська авіаційна транспортна компанія" є належним відповідачем у справі, до якого слід заявити позовні вимоги про стягнення заробітної плати, які розглядаються виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство в межах цієї справи.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц ( провадження № 14-404цс19).

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неналежності відповідача в даній справі.

Посилання заявника апеляційної скарги на Аудиторський звіт служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України № 234/1/13/29 від 29 листопада 2023 року, вважаючи, що його зміст доводить бездіяльність Міністерства Оборони України і нібито свідчить про відповідальність Міністерства за заборгованість по заробітній платі працівників Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія», то слід зауважити, що вищезазначений звіт має виключно аналітичний характер і не створює правових наслідків для третіх осіб. Він не є актом перевірки, який встановлює відповідальність Міністерства оборони України або підтверджує наявність боргів перед працівниками. У звіті йдеться про організаційні питання управління Державного підприємства «Українська авіаційна транспорна компанія», але не міститься висновків про протиправні дії чи бездіяльність Міністерства оборони України, що спричинили заборгованість із заробітної плати. Отже, цей документ не може бути використаний як доказ вини Міністерства оборони України.

З огляду на зазначене, саме Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» та арбітражний керуючий є відповідальними за організацію виплати заробітної плати працівникам підприємства, а не Міністерств оборони України, яке виконує лише функції з управління державним майном, не втручаючись у поточну господарську діяльність підприємства.

Таким чином, вимоги позивачів щодо покладення відповідальності на Міністерство оборони України є безпідставними.

Відповідно до ст. 58 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18).

Відтак, спеціальними підставами відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади

або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань оскаржуваними діями з боку Міністерства оборони України, а також не наведено належних мотивувань, з яких вони виходили при визначенні розміру цієї шкоди.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги до Міністерства оборони Українипро стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати не підлягають задоволенню, оскільки позивачі пред`явили позов до неналежного складу відповідачів. Доказів того, що Міністерство оборони України заподіяло позивачам моральну шкоду не доведено належними, допустимими та достатніми доказами.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в особистих інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2025 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 грудня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С. Кухар С.В. Онищенко Е.А.