Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2025 р. Справа № 608/2341/25

Номер провадження2/608/1167/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Каліннікова М. О.,

представника відповідача Качановської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою у видачі наказу про звільнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» (далі ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», ТОВ «СЕБН-УА») про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою у видачі наказу про звільнення.

В позовній заяві вказав, що 16 квітня 2018 року він був працевлаштований на роботу до Чортківської філії ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» на посаду оператора котельні підвідділу технічного забезпечення. 20 травня 2025 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» прийняло наказ №126 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників», згідно якого було вирішено з 23 липня 2025 року скоротити посаду оператор котельні та вивести зі штатного розпису дану посаду.

У зв`язку зі скороченням посади оператора котельні, позивача було повідомлено про скорочення з 23.07.2025 з вказаної посади у підвідділі технічного забезпечення Чортківської філії ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» і запропоновано його переведення на інші посади, які були наявні у товариства. Позивач на переведення не погоджувався.

22 липня 2025 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» прийняло наказ №171 «Про зміну істотних умов праці», згідно якого вирішено змінити істотні умови праці позивача, а саме запровадити неповний робочий день з 0,125% ставкою з 13:00 до 14:00 при п`ятиденному робочому тижні оператору котельні підвідділу технічного забезпечення Чортківської філії ТОВ «СЕБН-УА» з 24.07.2025р.

З даним наказом позивача було ознайомлено під підпис 23 липня 2025 року, в результаті чого останній повідомив роботодавця, що він не погоджується на продовження роботи на таких умовах, що підтверджується заявою позивача від 24 липня 2025 року, яка була зареєстрована Чортківською філією ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» за вхідним №38 від 24.07.2025.

Таким чином, з врахуванням того, що позивач повідомив роботодавця належним чином про те, що він не погоджується на продовження роботи із зміненими істотними умовами праці, його трудовий договір мав бути припинений на підставі наказу роботодавця згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. Роботодавець провів розрахунок з позивачем за відпрацьований час по 24 липня 2025 року включно.

У зв`язку із відсутністю трудових обов`язків внаслідок вищевказаних підстав позивач в липні 2025 року звернувся до Центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю та пошуку роботи. Йому було відмовлено у взятті на облік в Центрі зайнятості та роз`яснено, що роботодавець мав видати позивачу копію наказу про звільнення, що зроблено не було, чим порушено вимоги трудового законодавства.

Дана обставина перешкоджала позивачу у реалізації гарантованого Конституцією України права на працю та позбавляла його можливості подальшого працевлаштування, що в свою чергу, призводить до фінансових труднощів в сім`ї.

Позивач звертався до роботодавця з приводу припинення трудового договору на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України проте, останній відмовився прийняти наказ про звільнення працівника зазначивши при цьому, що позивач сам має право ініціювати розірвання трудового договору за власною ініціативою у порядку передбаченому ст. 38 КЗпП України.

Бездіяльність роботодавця змусила позивача звернутися зі скаргою до відповідного територіального органу Державної служби України з питань праці.

На виконання відповідного припису від 09.09.2025 Чортківська філія ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» прийняла наказ №367/К від 11.09.2025 «Про звільнення працівника» за підписом в.о. директора керівника підвідділу виробництва Р. Видаш, згідно якого позивача, оператора підвідділу технічного забезпечення було вирішено звільнити з роботи 12 вересня 2025 року згідно п.6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зімною істотних умов праці з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Компенсувати невикористанні дні щорічної відпустки за період з 16.04.2025 по 12.09.2025 на 3 к.д.

З даним наказом позивача було ознайомлено під підпис та видано його копію 12 вересня 2025 року. Цього ж дня позивачу було надано його трудову кижку із записом про звільнення від 12 вересня 2025 року.

Таким чином, оскільки з 25 липня 2025 року по 12 вересня 2025 року роботодавцем позивачу не було видано належним чином завірену копію наказу про звільнення від 11.09.2025 №367/К, адже видача копії наказу про звільнення є обов`язком роботодавця, а не його правом, позивач має право на стягнення з роботодавця на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вказані обставини свідчать про наявність умисних винних дій (бездіяльності) роботодавця у затримці видачі копії наказу про звільнення у розумінні положень ч.5 ст. 235 КЗпП України, тому затримка її видачі свідчить про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованим. Відповідачем порушено приписи ст. 47 КЗпП, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою у видачі наказу про звільнення відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України.

Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» (, місцезнаходження: 47711, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці вул. 15 Квітня, буд. 7) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 липня 2025 року по 12 вересня 2025 року включно у розмірі 35 753,76 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні повністю. Зазначив, що позивач належить до захищеної категорії працівників, оскільки самостійно виховує двох дітей, одна з яких інвалід з дитинства. Звільнення таких осіб з ініціативи роботодавця не допускається, згідно ст. ст. 184, 186-1 Кодексу законів про працю України. Тому відповідач не мав права звільнити ОСОБА_1 без відповідного дозволу або припису контролюючого органу, навіть через його незгоду з продовженням роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Вважає, що якщо працівник не погоджується зі зміною істотних умов праці, трудовий договір може бути припинено на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, але не для працівників із захищеної категорії. Тому відповідач, поважаючи трудові права позивача, не звільняв його з роботи і намагався досягнути компромісу щодо продовження взаємовигідних трудових відносин.

Після видачі припису Державної служби України з питань праці 09 вересня 2025 року, відповідач 12 вересня 2025 року звільнив позивача згідно п.6 ст.36 КЗпП України. У той самий день позивачу проведено усі належні виплати при звільненні, видана трудова книжка і копія наказу про звільнення. Таким чином, представник відповідача вважає, що затримки у видачі позивачу копії наказу про звільнення не було, а отже позов є безпідставним.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, представник відповідача вважає, що вони є надуманими та необґрунтованими, оскільки жодного доказу щодо укладення договору про надання правничої допомоги, обсягу, вартості робіт, квитанцій, рахунків тощо до матеріалів позовної заяви не додано.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Кілінніков М. О. в судовому засіданні позов підтримують, просять задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача Качановська О. В. в судовому засіданні позов не визнає, просить відмовити у задоволенні повністю.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлені наступні обставини справи.

16 квітня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Чортківської філії ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» на посаду оператора котельні підвідділу технічного забезпечення, що стверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

20 травня 2025 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» видало наказ №126 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників», згідно якого було вирішено з 23 липня 2025 року скоротити посаду оператор котельні та вивести зі штатного розпису дану посаду.

У зв`язку із скороченням посади оператора котельні, позивача було повідомлено про скорочення з 23.07.2025 з вказаної посади у підвідділі технічного забезпечення Чортківської філії ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» і запропоновано його переведення на інші посади, які були наявні у товариства.

Позивач на переведення не погоджувався.

22 липня 2025 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» прийняло наказ №171 «Про зміну істотних умов праці», згідно якого вирішено змінити істотні умови праці позивача, а саме запровадити неповний робочий день з 0,125% ставкою з 13:00 до 14:00 при п`ятиденному робочому тижні оператору котельні підвідділу технічного забезпечення Чортківської філії ТОВ «СЕБН-УА» з 24.07.2025.

З даним наказом позивача було ознайомлено під підпис 23 липня 2025 року, в результаті чого останній повідомив роботодавця, що він не погоджується на продовження роботи на таких умовах, що підтверджується заявою позивача від 24 липня 2025 року, яка була зареєстрована Чортківською філією ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» за вхідним №38 від 24.07.2025.

Позивач вважає, що з врахуванням того, що він повідомив роботодавця належним чином про те, що не погоджується на продовження роботи із зміненими істотними умовами праці, його трудовий договір мав бути припинений на підставі наказу роботодавця згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. Роботодавець провів розрахунок перед позивачем за відпрацьований час по 24 липня 2025 року включно.

З 25 липня 2025 року ОСОБА_1 припинив виходити на роботу та ТОВ «СЕБН-УА» надіслало йому листа з вимогою пояснень, вказання причин відсутності на робочому місці та роз`яснено можливість звільнення з роботи за прогули. Дані обставини стверджуються листами №№, 141, 142 від 28.07.2025 та 30.07.2025 відповідно.

У зв`язку із відсутністю трудових обов`язків внаслідок вищевказаних підстав позивач в липні 2025 року звернувся до Центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю та пошуку роботи. Йому було відмовлено у взятті на облік в Центрі зайнятості та роз`яснено, що роботодавець мав видати позивачу копію наказу про звільнення, що зроблено не було.

В подальшому позивач звертався до роботодавця з приводу припинення трудового договору на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України проте, останній відмовився прийняти наказ про звільнення працівника зазначивши при цьому, що позивач сам має право ініціювати розірвання трудового договору за власною ініціативою у порядку передбаченому ст. 38 КЗпП України, що стверджується листом №148 від 01.08.2025.

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Державної служби з питань праці Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці.

09 вересня 2025 року головним державним інспектором Кузик О. Б., на підставі проведеного заходу державного контролю у Чортківській філії ТОВ «СЕБН-УА», було видано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ПЗ/ТР/9861/024410/П, згідно з яким зобов`язано в.о. директора Товариства ОСОБА_2 , директора ОСОБА_3 усунути порушення та забезпечити додержання норм законодавства про працю стосовно припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п.6 ст. 36 КЗпП України, чим порушено вимоги ч.4 ст. 32 КЗпП України.

На виконання відповідного припису від 09.09.2025 Чортківська філія ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» видала наказ №367/К від 11.09.2025 «Про звільнення працівника» за підписом в.о. директора керівника підвідділу виробництва Р.Видаша, згідно якого позивача, оператора підвідділу технічного забезпечення було вирішено звільнити з роботи 12 вересня 2025 року згідно п.6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зімною істотних умов праці з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Компенсувати невикористанні дні щорічної відпустки за період з 16.04.2025 по 12.09.2025 на 3 к.д.

З даним наказом позивача було ознайомлено під підпис та видано його копію 12 вересня 2025 року. Цього ж дня позивачу було надано його трудову кижку із записом про звільнення від 12 вересня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 32 Кодексу законів про працю України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. (У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022). Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно п.6 ст.36 Кодексу законів про працю підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Згідно ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно із ч.5 ст. 235 КЗпП у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідач як на підставу своїх заперечень вказує на те, що позивач належить до захищеної категорії працівників, оскільки самостійно виховує двох дітей, одна з яких інвалід з дитинства та звільнення таких осіб з ініціативи роботодавця не допускається, згідно ст. ст. 184, 186-1 Кодексу законів про працю України. Тому відповідач не мав права звільнити ОСОБА_1 без відповідного дозволу або припису контролюючого органу, навіть через його незгоду з продовженням роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Щодо терміна «одинокий батько», то у червні 2011 року статтю 143 Сімейного кодексу України було доповнено положенням, згідно з яким у разі, якщо батько не перебуває у шлюбі, він набуває статусу одинокого батька. Статтею186-1 КЗпП України закріплено гарантії особам, які виховують малолітніх дітей без матері.

Так, відповідно до цієї статті гарантії, встановлені статтями 56, 176, 177, частинами третьою восьмою статті 179, статтями 181, 182, 1821, 184186 КЗпП України, поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в т. ч. в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), одного з прийомних батьків, одного з батьків-вихователів.

КЗпП України передбачено низку пільг та гарантій для одинокого батька, пов`язаних з його трудовою діяльністю. Серед них такі: заборона відмови в прийнятті на роботу і зниження заробітної плати батькові, який має дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю (ст. 184 КЗпП); заборона звільнення з ініціативи роботодавця одинокого батька, який має дитину віком від 3 до 14 років або дитину з інвалідністю, крім випадків повної ліквідації підприємства (ст. 184 КЗпП); обов`язок роботодавця щодо працевлаштування в разі звільнення одинокого батька після закінчення строкового трудового договору, на період працевлаштування за яким упродовж 3 місяців зберігається середня заробітна плата (ст. 184 КЗпП); надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 182-1 КЗпП); надання щорічної відпустки у зручний час (ст. 10 Закону № 504); установлення в обов`язковому порядку на прохання батька неповного робочого дня або тижня (ст. 56 КЗпП); обмеження залучення одиноких батьків, які мають дітей віком від 3 до 14 років або дітей з інвалідністю, до надурочних робіт або направлення у відрядження без їхньої згоди (ст. 177 КЗпП).

Письмових доказів того, що позивач відноситься до захищеної категорії працівників, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, приписом Державної служби з питань праці Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці від 09 вересня 2025 року №ПЗ/ТР/9861/024410/П було встановлено порушення трудового законодавства відповідачем.

Для дотримання вимог трудового законодавства відповідачу необхідно було звернутися до Державної служби з питань праці 25 липня 2025 року, коли 24 липня 2025 року позивач не погодився на продовження роботи по замінених істотних умовах праці та в подальшому не виходив на роботу без поважних причин.

Кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у червні 2025 року складає 21 робочих дня, у липні - 18 робочих днів. Загальна кількість відпрацьованих робочих днів становить 39 днів. Середня заробітна плата за відпрацьований період з 01 червня 2025 року до 24 липня 2025 року складає 38 733,27 грн. (20176,70 грн за червень + 18556,57 грн, за липень). Шляхом ділення вказаного середнього заробітку на кількість відпрацьованих робочих днів (38 733,27:39) розмір середньоденного заробітку позивача складає 993,16 грн. Кількість робочих днів з 25 липня 2025 року до 12 вересня 2025 року (день видачі копії наказу про звільнення позивачу) становить 36 днів. Так, у липні - 5 робочих днів; у серпні - 21 робочих дня; у вересні - 10 робочих дня. Загальна кількість складає 36 робочих дні.

Таким чином, оскільки з 25 липня 2025 року по 12 вересня 2025 року роботодавцем позивачу не було видано належним чином завірену копію наказу про звільнення, ОСОБА_1 має право на стягнення з роботодавця на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі 35 753,76 гривень (36*993,16).

Отже, в цій частині позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Стосовно судових витрат, понесених позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить витрати на надання професійної правничої допомоги.

Позивач просить стягнути з відповідача в його користь 7000 гривень, понесених ним витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співвмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Однак, всупереч вищевказаним нормам закону до матеріалів справи не долучено жодного доказу, які б підтвердили витрати відповідача на отримання правничої допомоги (Договір на правничу допомогу, детальний опис робіт, акт наданих послуг, квитанція, платіжне доручення про сплату гонорару тощо).

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача 7000 гривень витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 32, 36, 47, 184-1, 235 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Се Борднетце-Україна» (, вул. 15 квітня, 7, с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою у видачі наказу про звільнення задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Се Борднетце-Україна» (, місцезнаходження: 47711, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. 15 Квітня, буд. 7) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 липня 2025 року по 12 вересня 2025 року включно у розмірі 35 753 (тридцяти п`яти тисяч сімсот п`ятдесяти трьох) гривень 76 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Се Борднетце-Україна» (, місцезнаходження: 47711, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. 15 Квітня, буд. 7) на рахунок ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, Код отримувача (код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) - 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з оригіналом

Суддя:/підпис/

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2341/25.

Рішення набирає законної сили « » р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » року

Секретар: