Провадження № 2/161/6425/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Вегери Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3335621, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 8000,00 грн., терміном - 30 днів та зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах.

Згідно з договором факторингу сума боргу відповідача за кредитним договором № 3335621 від 28.07.2021 р. перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 39520,00 грн., із яких: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 30000,00 грн. за відсотками та 152,00 грн. за комісійними винагородами.

Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Згідно ухвали суду від 03.11.2025 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, також вказав, що не заперечує щодо стягнення з нього тіла кредиту.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3335621, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 8000,00 грн., терміном - 30 днів та зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. (а.с. ).

11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах (а.с. ).

З копії витягу з додатку до договору факторингу №12Т від 11.11.2021 р., вбачається, що до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №3335621, укладеним 28.07.2021 року з ОСОБА_1 (а.с. ).

При цьому, із вказаного додатку слідує, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 39520,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 30000,0 грн. - заборгованість за відсотками, 1520 грн. за комісією..

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов`язана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З встановлених судом обставин слідує, що позивач дійсно порушив свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернув кредит повністю у строк, встановлений договором, чим порушив приписи частини першої статті 526 ЦК України.

У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, то суд приходить до наступних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України.

В даному випадку розмір кредиту становить 8000,00 грн., а строк кредитування 30 днів. Враховуючи встановлені у договорі відсотки у розмірі 2,5 % на день, загальний розмір нарахованих відсотків не міг перевищувати 6000,00 грн. Саме такий розмір відсотків і вказаний у п.1.5.2 укладеного між сторонами договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом та вважає, що з відповідача слід стягнути їх у розмірі 6000,00 грн., а у задоволенні решти вимог слід відмовити за безпідставністю.

Крім того, на думку суду, також є безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1520,00 грн., оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У зв`язку з вищевказаним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1520,00 грн. не підлягають до задоволення.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 14000,00 грн.

При цьому, до часткового задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правової допомоги №01-05/05 від 05.05.2025 року, акт надання послуг №985 від 31.07.2025 року; згідно яких ФОП ОСОБА_2 надав ТОВ «Діджі Фінанс» правову допомогу, вартість якої визначена в розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 14000,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 858,14 грн. ((14000,0/39520,0) * 2422,40).

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3335621 від 28.07.2021 року в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп., 3000 (три тисячі) грн. понесених витрат на правничу допомогу та 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 14 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», юридична адреса: м. Київ, вул. Сікорського, 8, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 02 грудня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк