ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1722/23

Провадження № 22-ц/820/2160/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 квітня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»; далі ТОВ «Свеа фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «Свеа фінанс» зазначило, що 29 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №21738-08/2022 (далі кредитний договір), за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало ОСОБА_1 кредит, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. На підставі договору факторингу №28072023 від 28 липня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило позивачу за плату право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Відповідач не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим на час переходу права вимоги до нового кредитора виникла заборгованість у розмірі 39 600 грн, яка складається з 9 000 грн боргу за тілом кредиту та 30 600 грн боргу за процентами.

За таких обставин ТОВ «Свеа фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 39 600 грн заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» 39 600 грн заборгованості за кредитним договором і 2 684 грн судових витрат.

Суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за укладеним із ТОВ «ФК «Інвеструм» кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Свеа фінанс» як нового кредитора слід стягнути вказану заборгованість.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь ТОВ «Свеа фінанс» 11 475 грн заборгованості за кредитним договором посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого з нього на користь позивача підлягає стягненню 9 000 грн боргу за тілом кредиту та 2 475 грн боргу за процентами (у межах строку кредитування з 29 серпня 2022 року до 8 вересня 2022 року). Водночас ТОВ «Свеа фінанс» неправомірно нарахувало відповідачу проценти у розмірі 28 125 грн як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 9 вересня 2022 року до 5 лютого 2023 року на час дії в Україні воєнного стану.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Свеа фінанс» не подало відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми статей 530, 625, 631, пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

29 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало ОСОБА_1 фінансовий кредит у розмірі 9 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1 кредитного договору).

Пунктами 1.2, 1.3 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 11 днів, тобто до 8 вересня 2022 року, під 2,5% на добу.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом пункту 4.3 кредитного договору (розділ 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів») у разі неповернення кредиту в строк, зазначений у пункті 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені в пункті 2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з дня прострочення виконання умов договору.

ОСОБА_1 підписав кредитний договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (W8018).

Того ж дня, тобто 29 серпня 2022 року, ТОВ «ФК «Інвеструм» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 9 000 грн.

ОСОБА_1 не виконав зобов`язання з повернення 9 000 грн кредиту та сплати 2 475 грн процентів у строк до 8 вересня 2022 року.

ТОВ «ФК «Інвеструм» нарахувало ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 1 грудня 2022 року у розмірі 39 600 грн, яка складається з 9 000 грн боргу за тілом кредиту та 30 600 грн боргу за процентами.

28 липня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу №28072023, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» за плату відступило позивачеві своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Згідно з реєстром боржників (додаток 1 до договору факторингу) станом на 28 липня 2023 року (на день переходу права вимоги до нового кредитора) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором склала 39 600 грн, із яких 9 000 грн неповернутий кредит, 30 600 грн нараховані проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Як передбачено частиною першою статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Зібрані докази вказують на те, що 29 серпня 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, згідно з яким ТОВ «ФК «Інвеструм» надало відповідачу кредит у розмірі 9 000 грн, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі договору факторингу ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «Свеа фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Водночас на момент переходу цього права до позивача ОСОБА_1 не повернув кредит і не сплатив проценти.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Свеа фінанс» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за кредитним договором.

Водночас суд неправильно визначив розмір цієї заборгованості.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року (справа №6-2311цс16), нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 1.2 кредитного договору ТОВ «ФК «Інвеструм» і ОСОБА_1 встановили строк кредитування за кредитним договором тривалістю 11 днів, а саме з 29 серпня 2022 року до 9 вересня 2022 року. Також сторони визначили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 повинен сплатити ТОВ «ФК «Інвеструм» проценти від простроченої суми у розмірі 2,5% на добу за весь час прострочення, але не більше 180 календарних днів (пункт 4.3 кредитного договору).

ТОВ «Свеа фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку (за період з 9 вересня 2022 року до 1 грудня 2022 року).

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості по процентам, який ТОВ «Свеа фінанс» обчислило на день набуття ним права вимоги за кредитним договорами.

Також суд першої інстанції не врахував положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звільняється від сплати на користь ТОВ «Свеа фінанс» процентів від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 9 вересня 2022 року до 1 грудня 2022 року.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 2 475 грн. Разом із неповернутим кредитом (9 000 грн) загальний розмір заборгованості за кредитним договором склав 11 475 грн (9000+2475).

Саме ця заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс».

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» слід стягнути 11 475 грн заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Свеа фінанс» майнового характеру заявлено з ціною 39 600 грн і задоволено на суму 11 475 грн, тобто на 28,98% (11475?100:39600).

Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 777 грн 82 коп. (2684?28,98%).

З огляду на те, що ОСОБА_1 оскаржував рішення суду в частині стягнення 28 125 грн заборгованості (39600-11475), що становило 71,02% від ціни позову (28125?100:39600), то з ТОВ «Свеа фінанс» на користь ОСОБА_1 необхідно присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 287 грн 41 коп. (2684?71,02%?150%?0,8).

Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від сплати ТОВ «Свеа фінанс» судового збору за подання позову та стягнути з ТОВ «Свеа фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 509 грн 59 коп. (2287,41-777,82).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 квітня 2024 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором і судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (місцезнаходження 04070, місто Київ, вулиця Іллінська, 8; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37616221) 11 475 гривень заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (місцезнаходження 04070, місто Київ, вулиця Іллінська, 8; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37616221) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 509 гривень 59 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Томілін О.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27