КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/7103/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 03.11.2025 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому позивачка просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 08.09.2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №669 від 08.09.2007 року;

- залишити малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 22500,00 грн., щомісячно, починаючи з 03.11.2025 року та до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка стверджує, що подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ними.

Також, позивачка зазначила, що за період перебування з відповідачем у шлюбі, вони мають спільну малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилась проживати з нею. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини разом із одним з батьків, позивачка просить суд залишити малолітню доньку проживати разом з нею.

Крім того, позивачка зазначила, що оскільки їх спільна донька мешкає разом з нею, оскільки остання перебуває на її утриманні, за наслідком чого позивачка вважає, що має право на стягнення з відповідача аліментів у заявленому розмірі.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.11.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі на 01 грудня 2025 року о 10 годині 30 хвилин.

У судове засідання призначене на 01.12.2025 року з`явились:

- представника позивачки - ОСОБА_2 , яка надала суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила суд: розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « ОСОБА_5 », залишити малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачкою та стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із витрат зі сплати судового збору;

- відповідач - ОСОБА_3 , який не заперечував щодо прийняття до розгляду заяви позивачки про зменшення позовних вимог та визнав позовні вимоги у вказаній редакції.

У судовому засіданні, призначеному на 01.12.2025 року судом було прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 05 грудня 2025 року о 10 годині 00 хвилин для ухвалення та проголошення судового рішення.

Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, а також відповідача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб між громадянами України: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис №669. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

За час перебування у шлюбі в сторін по справі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.10.2023 року.

Станом на час розгляду справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є малолітньою.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спірні між сторонами правовідносини врегульовані Сімейним Кодексом України (далі - СК України).

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

У відповідності до положень статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню.

Також позивачкою одночасно у позові заявлено вимогу про залишення проживати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, з приводу чого суд зазначає наступне.

У відповідності до наданих до суду витягів з реєстру теориторіальної громади №2024/000831562 від 25.01.2024 року та №2024/000833490 від 25.01.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають спільно за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем визнано позов, як і факт, що він проживає окремо від позивачки та малолітньої дочки, які мешкають спільно.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18.

Також у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20, Верховний Суд зазначив, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його.

За наслідком викладеного, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання спільної доньки сторін по справі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймаючи визнання відповідачем під час розгляду справи позовних вимог позивачки, суд вважає за необхідне визначити, що після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається проживати разом з позивачкою ОСОБА_1 .

Крім того судове рішення, яким вирішено питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характеру.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачкою під час звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки понесенні останньою судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,220 грн.

Вимог про відшкодування інших понесених позивачкою судових витрат, останньою не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 81, 141, 206, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянами України: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 08 вересня 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №669 від 08.09.2007 року.

Шлюб між громадянами України: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Після розірвання шлюбу малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишити проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05.12.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко