Провадження № 6/727/143/25
УХВАЛА

02 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

секретаря Кремзелюк О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Якименка Миколи Миколайовича про зобов`язання боржника ОСОБА_2 подати звіт про виконання судового рішення і про застосування відносно неї заходів процесуального примусу, третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м.Чернівці перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради про забезпечення права на контакт з дитиною та забезпечення права дитини на контакт із одним із батьків. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.02.2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_1 , за допомогою засобів зв"язку, зокрема мобільних застосунків «Viber», «Теlegram» тричі на тиждень у дні погоджені між батьками дитини з 18.00 год по 18.30 год, шляхом надання матір"ю дитини доступу до мобільного телефону.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, задоволено частково. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 місце перебування дитини задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року змінено в мотивувальній частині щодо зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування дитини, виклавши абзац другий резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року у такій редакції: «Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber. В решті залишено без змін.

11.11.2025 року представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Якименком М.М. звернувся до суду із заявою в порядку ст.ст.453-1, 453-2 ЦПК України про зобов`язання боржниці ОСОБА_2 подати суду звіт про виконання судового рішення.

Ці вимоги мотивовані тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанції виконуються старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №78938691.

Судове рішення щодо щоденного спілкування сина з батьком тривалістю в межах однієї години не виконувалося взагалі, дитина й надалі позбавлена можливості контактувати з батьком, та після винесення ували суду першої інстанції, ОСОБА_2 заблокувала батька ОСОБА_1 в усіх месенджерах, соцмережах та додатках за допомогою яких він міг би дзвонити.

Обставини невиконання ухвали суду підтверджуються постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй К. І. від 07.10.2025р., про невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду та накладенням штрафу у розмірі 1700 грн.

За наслідком повторної перевірки виконання рішення суду старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катериною Ігорівною було встановлено,що боржником ухвала суду не виконана, та постановою старшого державного виконавця від 15.10.2025р., за невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду без поважних причин, накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 3400 грн.

Заявник вказує, що матір дитини умисно перешкоджає йому у спілкуванні з сином, не повідомляє йому місце перебування дитини , не надає жодної інформації про психологічний та фізичний стан дитини , що суперечить найкращим інтересам дитини.

Зазначає, що невиконання судового рішення формує недовіру людини до суду, що є неприпустимим.

Зазначає, що невиконання боржником судового рішення підтверджено належними доказами, а тому у суду є підстави зобов`язати боржника ОСОБА_2 подати звіт про виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.02.2025 року яка змінена постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі №727/13656/24.

Дослідивши матеріали, які додані до заяви, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.453-1 ЦПК України, суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах, зокрема, що виникають із сімейних правовідносин.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 ст.453-2 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу.

При вирішенні зазначеного процесуального питання суд враховує те, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Чернівці перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про забезпечення права на контакт з дитиною та забезпечення права дитини на контакт з одним із батьків.

При розгляді справи ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.02.2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_1 , за допомогою засобів зв"язку, зокрема мобільних застосунків «Viber», «Теlegram» тричі на тиждень у дні погоджені між батьками дитини з 18.00 год по 18.30 год, шляхом надання матір"ю дитини доступу до мобільного телефону. Та постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року змінено в мотивувальній частині щодо зобов`язання ОСОБА_5 забезпечити щоденне спілкування дитини. Постановлено викласти абзац другий резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року у такій редакції: «Зобов`язати ОСОБА_5 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber. В решті залишено без змін.

У провадженні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №78938691 щодо зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , та зобов`язання ОСОБА_2 повідомити батька ОСОБА_1 фактичне місце перебування дитини.

26.08.2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Та постановою про внесення змін у резолютивну частину виконавчого провадження та спосіб його виконання від 22.09.2025 м. Чернівці, зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber. Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.

Згідно постанови старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.10.2025р., на боржника ОСОБА_2 за невиконання рішення суду накладено штрафу у розмірі 1700 грн.

За наслідком повторної перевірки виконання рішення суду старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катериною Ігорівною було встановлено, що боржником рішення суду не виконано та постановою старшого державного виконавця від 15.10.2025р., за невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду без поважних причин, накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 3400 грн.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною врегульовано ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено наступне.

Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що перевіркою виконання судового рішення шляхом відвідування боржника за адресою АДРЕСА_1 за присутності жительки квартири АДРЕСА_2 встановлено, що на дзвінки та стук у двері квартири АДРЕСА_3 ніхто не відчинив. Зі слів сусідки ОСОБА_2 в даній квартирі з`являється дуже рідко, постійне місце перебування боржника їй не відоме. Державним виконавцем залишено вимогу з`явитись боржнику до відділу для надання пояснень.

Причин невиконання судового рішення боржник не повідомила ні державному виконавцю, ні стягувачу. Станом на час розгляду заяви судове рішення не виконане ОСОБА_2 без поважних причин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.258 ЦПК України ухвала є одним із видів судових рішень.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Відповідно до ч. 1-2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, особа, якій належить виконати рішення суду, що набрало законної сили, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання у чіткій відповідності до висновків суду, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Представник заявника посилається на те, що ухвала про забезпечення позову у цій справі не виконується боржником ОСОБА_2 .

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07 травня 2002 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Шаренок проти України" від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України", №1811/06, від 19 лютого 2009 року.

Відповідно до ч.2, 3 цієї статті, за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву і зобов`язати боржника ОСОБА_2 подати до суду звіт про виконання судового рішення та, приймаючи до уваги обсяг даних, які має відобразити боржник у поданому звіті, суд вважає достатнім строк для підготовки звіту 3 місяці з моменту отримання боржником та/або її представником цієї ухвали.

Суд звертає увагу боржника на те, що поданий звіт має відповідати вимогам, передбаченим ст.453-3 ЦПК і охоплювати період з моменту набрання законної сили постановою Чернівецьконо апеляційного суду і до моменту постановлення цієї ухвали, тобто з 01.04.2025 і по 02.12.2025 року.

Щодо вжиття заходів процесуального примусу, суд вважає необхідним зауважити наступне.

Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення.

Заходом процесуального примусу є, зокрема штраф (ст.144 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема у випадку невиконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.2 цієї статті, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Отже, згідно аналізу наведених норм права вбачається, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК України). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

З викладеного можна зробити висновок, що під зловживанням процесуальними правами розуміється цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), перешкоджають гарантованому у п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Звертаючись до суду з заявою про застосування заходів процесуального примусу, заявник посилається на те, що ухвала про забезпечення позову у цій справі не була виконана боржником, жодного разу не забезпечено спілкування дитини з батьком , батьку не відомо де перебуває дитина та який її стан здоров"я , про що складено акт державного виконавця від 06.10.2025 року та 13.10.2025 року

Наданими доказами констатовано невиконання ухвали про забезпечення позову, однак доказів того, що бездіяльність боржника носила умисний і недобросовісний характер матеріали справи не містять. Крім того, державний виконавець не звертався до боржника з вимогами про надання пояснень щодо цього, не встановлював причини, які зумовили відсутність контакту батька та дитини у зазначені дати. Ці обставини, з огляду на характер вжитих заходів забезпечення позову, необхідність врахування при їх виконанні «найкращих інтересів дитини» підлягають обов`язковому встановленню.

Враховуючи те, що судом цією ухвалою вжито заходи судового контролю і зобов`язано боржника ОСОБА_2 подати звіт про виконання судового рішення, при розгляді зазначеного звіту судом буде надано оцінку доводам обох сторін виконавчого провадження і, за необхідності, вжито заходів для відповідальності боржника, в тому числі і за невиконання ухвали суду про забезпечення позову.

Отже на даний час, підстав для вжиття заходів процесуального примусу суд не вбачає і в задоволенні заяви в цій частині відмовляє.

Керуючись ст.116, 117 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Якименка Миколи Миколайовича про зобов`язання боржника ОСОБА_2 подати звіт про виконання судового рішення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 у тримісячний строк з моменту отримання нею та/або її представником копії цієї ухвали подати звіт про виконання судового рішення, а саме: ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.02.2025 року, зміненої постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, якими зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , за допомогою засобів зв"язку, зокрема мобільних застосунків «Viber», «Теlegram», шляхом надання матір"ю дитини доступу до мобільного телефону, а також зобов"язано повідомити ОСОБА_1 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звіт про виконання судового рішення має відповідати вимогам, визначеним ст.453-3 ЦПК України і охоплювати період з 01.04.2025 і по 02.12.2025.

У задоволенні заяви представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Якименка Миколи Миколайовича про застосування заходів процесуального примусу відмовити.

Ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 453-4 цього Кодексу.

Ухвала в частині відмови у задоволенні заяви про застосування заходів процесуального примусу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Танасійчук Н.М.