Справа № 308/7306/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заяць А.В.,

представника позивача прокурора Ніроди М.В.,

представника Ужгородської міської ради Белякова А.І.,

представника відповідача Глеби П.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою Ужгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, 3% річних, та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , згідно з якою просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради грошові кошти у сумі 1892161,09 грн, з яких: 1151799,13 грн безпідставно збережені кошти пайової участі; 624866,49 грн інфляційні нарахування, 115495,47 грн 3% річних.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представником відповідача на стадії підготовчого провадження подано клопотання про залишення без розгляду позовної заяви керівника Ужгородської окружної прокуратури з мотивів, наведених в статті 56 ЦПК України та пункті 2 частини першої (1) статті 257 ЦПК України, зважаючи на неналежний суб`єктний склад спору та недотримання прокурором статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України.

Як зазначає представник відповідача зі змісту позову вбачається, що прокурор звернувся до суду саме в інтересах Ужгородської міської ради, як юридичної особи, оскільки вважає, що саме такій належить право вимоги по стягненню пайової участі із відповідача.

Вказує, що 25.10.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 607/14378/21 досліджував питання щодо визначення належного позивача. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Наголошує, що нормами процесуального законодавства не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 1-23-32/135-08-4825.

Із такого вбачається, що звернення до суду із вимогами суб`єктом, якому не належить право вимоги, свідчить про відсутність порушеного права чи інтересу, що є окремою (автономною) підставою для відмови у задоволенні позову.

Стверджує, що саме на виконавчий комітет Ужгородської міської ради (), як окрему юридичну особу та виконавчий орган ради покладено повноваження по укладенню договорів та подальшому контролю за сплатою пайової участі замовниками будівництва.

Вважає, що прокурором не враховано положення рішення 39 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 05.09.2019 за № 1667, яким внесені зміни до Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затвердженого рішенням 6 сесії міської ради 6 скликання від 03.06.2011 за № 170.

Прокурором подано письмові заперечення на вказане клопотання, у яких просить відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в цивільній справі № 308/7306/25.

Зокрема, як зазначає прокурор статтею 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до частини третьої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (аналогічні норми містяться у ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні).

У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування затверджують програми соціально-економічного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання.

Разом з тим, місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України).

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами та бюджети є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети місцевого самоврядування.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, частку в майні в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування відповідно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Крім того, положення законодавства у сфері бюджетних правовідносин(п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України) відносять кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів.

Бюджетом розвитку згідно з нормами статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку, зміцнення матеріально-фінансової бази.

Аналогічні положення викладені і в пункті 2.1 Положення про залучення коштів фізичних та юридичних осіб на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затвердженого рішенням 6 сесії міської ради 6 скликання від 03.06.2011 за № 170 зі змінами, на яке посилається відповідач у своєму відзиві.

Зокрема зазначено, що за рахунок коштів (внесків) пайової участі фізичних та юридичних осіб замовників будівництва для забезпечення створення і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста формуються кошти цільового фонду бюджету міста для розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста.

Таким чином, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування.

Ненадходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до бюджету розвитку місцевого бюджету безперечно порушує права відповідної територіальної громади, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування.

Крім того, несплата коштів пайової участі відповідачем призводить до існування такого становища, за якого одні суб`єкти господарювання сплачують пайові внески, а інші ухиляються від перерахування коштів до бюджету та, як наслідок, не несуть жодної відповідальності, чим у своє чергу порушуються принцип рівності суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території міста Ужгород.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На території Ужгородської міської територіальної громади таким органом, зокрема, є Ужгородська міська рада.

З указаних норм матеріального права вбачається, що Ужгородська міська рада наділена повноваженнями щодо затвердження та виконання місцевого бюджету Ужгородської територіальної громади, контролю за його виконанням, в тому числі, в частині забезпечення його дохідної частини.

Крім того, згідно зі статтею 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21).

Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 907/825/22).

Таким чином, саме Ужгородська міська рада є власником та розпорядником коштів міського бюджету.

Заслухавши позиції представник сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

За змістом частин третьої, четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

З аналізу норм чинного законодавства України, а саме, Бюджетного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є джерелом формування бюджету розвитку місцевих бюджетів, виконання яких контролюють органи місцевого самоврядування, прокурором вірно визначено позивача Ужгородську міську раду, яка наділена повноваженнями щодо затвердження та виконання місцевого бюджету Ужгородської територіальної громади, контролю за його виконанням, в тому числі, в частині забезпечення його дохідної частини.

Прокурором дотримано положення статті 56 ЦПК України, у позовній заяві наведено відповідні обґрунтування звернення з позовом.

Виходячи з викладеного, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись ст. 13, 49, 56, 257, 258, 260, 261 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Дата складення повного тексту ухвали 08 грудня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик