Справа № 635/9476/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Губської Я.В., дослідивши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61057, м. Харків, вул. Гоголя, б. 10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

ВСТАНОВИВ:

06.11. 2025 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», в особі представника, звернулось до Харківського районного суду Харківської області через систему «Електронний суд» з позовною заявою до до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг за адресою: АДРЕСА_2 , з посиланням на ч.8 ст. 28 ЦПК України.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Даниленко Т.П. від 19.11.1015 справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова, оскільки за інформацією з довідки Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2025 справа визначена на розгляд судді Губської Я.В.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов такого висновку.

Справа підлягає розгляду в місцевому загальному суді у порядку цивільного судочинства на підставі ст. 19 ЦПК (предметна юрисдикція) та ст. 23 ЦПК України (інстанційна юрисдикція).

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019, прийнятій у справі № 638/1988/17 «Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг за спожиту електричну енергію. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами «виключної підсудності».

Згідно ч.8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як убачається зі змісту пред`явленої позовної заяви, відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору про постачання електричної енергії, є споживачем електричної енергії за даною адресою, яку постачає ПрАТ «Харківенергозбут».

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.10.2025, яка надана до позову домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Харківського районного суду Харківської області.

Зазначений об`єкт топоніміки не належить до Київського району м. Харкова, а відтак справа не підсудна Київському районному суду м. Харкова, а тому помилково направлена до Київського районного суду м. Харкова для розгляду за правилами підсудності, визначеними ст. 27 ЦПК України.

Недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду, відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

З наведеного можна підсумувати, що якщо суд помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресату, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої ст. 38 ЦПК. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності адміністративних справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.08.2019 у справі № 855/364/19 (провадження № 11-871ав19).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікованого судового засідання, призначеного на 01.12.2025 о 15 год 30 хв, а Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру суддів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги вказані обставини, Київський районний суд м. Харкова не може розглядати вказану справу, яка не віднесена до його підсудності в силу вимог ст. 30 ЦПК України, тобто не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої ст. 6 Конвенції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, в тому числі, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що матеріали цивільної справи за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61057, м. Харків, вул. Гоголя, б. 10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, підлягають поверненню для розгляду за виключною підсудністю за територіальною юрисдикцією до Харківського районного суду Харківської області як помилково направлені до Київського районного суду м. Харкова.

Керуючись ст. 2, 27, ч. 9 ст. 28, 31, 32, 258, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61057, м. Харків, вул. Гоголя, б. 10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - повернути за територіальною юрисдикцією на розгляд Харківському районному суду Харківської області (за виключною підсудністю), як помилково направлену.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя