Провадження № 2/752/2702/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Моркотун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Національний природний парк "Голосіївський", про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради та Національного природного парку "Голосіївський", третя особа - заступник керівника Київської міської прокуратури, про визнання незаконними та скасування рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення речових прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в:

заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся у суд з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, шо ОСОБА_1 чиняться перешкоди територіальній громаді м. Києва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом реєстрації права власності на об"єкт нерухомого майна - садовий дачний будинок, загальною площею 13,2 кв.метрів із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна - 00).

За таких підстав, позивач просить:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (кадастровий номер :79:304:0007 шляхом припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном - садовим дачним будинком АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна - 00, номери записів про право власності 15426891 та 15421274),

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (кадастровий номер :79:304:0007 шляхом зобов"язання ОСОБА_1 знести об"єкти самочинного будівництва - садовий будинок та тимчасові споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а також демонтувати паркан, яким огорожена земельна ділянка навколо садового будинку за вказаною адресою (за координатами у форматі десяткових градусів: НОМЕР_1).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 137 т.1)

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву. (а.с. 179 т.1) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки прокурор неправильно визначив Київську міську раду як орган, уповноважений державою здійснювати функції власника щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007. Земельна ділянка на момент прийняття Київради рішення від 26.01.2012 року №69/7406 та на даний час визначається законом, як земельна ділянка державної, а не комунальної власності.

Також відповідач ОСОБА_1 звернувся у суд із зустрічною позовною заявою. (а.с. 151 т.1) Просить

-визнати незаконними та скасувати пункти 2, 3 рішення Київської міської ради «Про надання земельних ділянок Національному природоохоронному парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва» від 26.01.2012 року №69/7406 у частині земельної ділянки № 1 , загальною площею 723,69 га, зареєстрованої 30.12.2016 року у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :79:304:0007,

-скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :79:304:0007, площею 723,6941 га, що зареєстрована в Державному реєстрі 30.12.2016 р.,

-припинити всі речові права, їх обтяження, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки із кадастровим номером :79:304:0007.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є власником садово-дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів дарування від 15.07.2016 року та 16.07.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського округу Новицькою Т.О. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1299 га, що знаходиться у власності територіальної громади м. Києва та постійному користуванні Національного природоохоронного парку «Голосіївський».

ОСОБА_1 вважає, що проектом відведення земельних ділянок парку, затвердженого рішенням Київради №69/7406 від 26.01.2012 року, в межі земельної ділянки №1 незаконно включено міські землі, не надані у власність чи користування, площею 13,79 га, та незаконно передано парку у постійне користування земельну ділянку № 1 у зазначеній частині, а отже рішення Київради №69/7406 від 26.01.2012 року в оскаржуваній частині, державна реєстрація земельної ділянки №1 та державна реєстрація речових прав на цю земельну ділянку робить неможливим реалізацію ним права на оформлення у власність (користування) земельну ділянку, площею 0,1200 га, на якій розташований належний йому на праві власності садовий будинок.

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури подав відповідь на відзив. Просить задовольнити первинний позов.

ОСОБА_1 надіслав заперечення на відповідь на позовну заяву. (а.с. 230 т.1) Просить задовольнити зустрічний позов.

Відповідач НПП «Голосіївський» надіслав до суду відзив на позовну заяву. (а.с. 22 т.2) Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 надіслав відповідь на відзив НПП «Голосіївський» на позовну заяву. (а.с. 51 т.2) Просить задовольнити зустрічний позов.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження та дана справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити первісний позов, відмовивши в задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала первинні позовні вимоги та просила задовольнити зустрічний позов.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив на наступне.

Указом Президента України від 27.08.2007 № 794/2007 (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 30.10.2008 № 976/2008) на території міста Києва створено НПП «Голосіївський».

Площу земель зазначеного парку встановлено у розмірі 4525,52 га, в тому числі 1879,43 га земель, що надаються НПП «Голосіївський» у постійне користування.

Рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 №69/7406 надано НПП «Голосіївський» у постійне користування земельні ділянки, загальною площею 1888,18 га, для експлуатації та обслуговування НПП «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі ділянку, загальною площею 723,69 га, - за рахунок земель запасу природно-заповідного фонду (площею 709,90 га) та міських земель, не наданих у власність чи користування (площею 13,79 га).

Отже, земельна ділянка, площею 723,69 га, входить до території Національного природного парку «Голосіївський», відноситься до земель природно-заповідного фонду та надана в постійне користування НПП «Голосіївський».

Право постійного користування вказаною земельною ділянкою, площею 723,69 га (кадастровий номер :79:304:0007) за НПП «Голосіївський» зареєстровано 13.01.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим встановлено, що на земельній ділянці комунальної власності площею 723,69 га (кадастровий номер :79:304:0007), яка перебуває в постійному користуванні НПП «Голосіївський» та належить до земель природно-заповідного фонду, знаходиться садовий будинок, загальною площею 13,2 кв.м із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 , право власності на який 12.04.2016 року зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00.

В матеріалах реєстраційної справи в ДРРП наявна довідка ОК «Садове товариство «Гайок-МІ» від 20.12.2015 року про те, що ОСОБА_2 є членом кооперативу та власником садового (дачного) будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, державному реєстратору надано лист Голосіївської РДА від 02.11.2009 про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки, а також технічний паспорт на садовий будинок, виготовлений 29.02.2016 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_2 .

У подальшому ОСОБА_2 відчужив вказаний садовий будинок (по частині) на користь ОСОБА_1 на підставі договорів дарування, посвідчених 15.07.2016 року та 16.07.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.

ОСОБА_1 звертався до Київської міської ради з клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення садівництва.

Висновком №23-24 від 22.04.2024 року, складеним сертифікованим інженером - землевпорядником, ОСОБА_1 повідомили, що він фактично використовує земельну ділянку, площею 0,1200 га, яка цілком знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером №:79:304:0007, яка знаходиться у власності територіальної громади м. Києва та постійному користуванні НПП « Голосіївський ».

Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, не опрацьовувалось питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна на вказаний будинок.

24.05.2023 НПП «Голосіївський» складено акт №31/2-08-03/2023 про порушення природоохоронного законодавства та законодавства про природно-заповідний фонд України у якому зазначено, що на території земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 виявлено ряд споруд та об`єктів: садові будинки, металеві контейнери без фундамента, туалети, теплиця, сарай, альтанка.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомило, що в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документ стосовно присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське БТІ» за адресою: АДРЕСА_1 , нерухоме майно на праві власності не реєструвалось. Однак, за вказаною адресою проводилась технічна інвентаризація садового будинку в садовому товаристві «Гайок-МІ» станом на 16.10.2009 року та поточна - 14.06.2016 року.

За інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, до квітня 2009 року земельна ділянка на території НПП «Голосіївський» у м. Києві за запитуваними географічними координатами прив`язки до «об`єкту інтересу» була вільна від забудови, ознак знаходження будь-яких споруд в її межах не виявлено.

Відповідно до протоколу огляду садового будинку АДРЕСА_1 встановлено, що вказаний будинок одноповерховий, прямокутної форми, стіни його обшиті метало профілем світлого кольору, двоскатна покрівля виготовлена з метало профілю коричневого кольору. Будинок має металеві вхідні двері, металопластикові вікна та дерев`яну терасу під накриттям з метало профілю. Будинок встановлений на землі на металевих стовпах (опорах). Територія навколо будинку огороджена дерев`яним парканом, який частково відсутній з фасадної частини. На території двору є альтанка з дерева і металу та дерев`яна вбиральня.

Київська міська рада рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування за поданням Департаменту не приймала. Інформація щодо державної реєстрації речових прав на неї у Департаменті відсутня.

Суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Київської міської прокуратури підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 43 ЗК України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. ст. 60, 61, 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» землі природно-заповідного фонду підлягають особливій охороні.

Згідно зі ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України.

Таким чином згідно з наведеними положеннями Земельного кодексу України, а також ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України.

Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.

Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Так, за ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Таким чином, з моменту створення у 2007 році НПП «Голосіївський» ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.

Частиною 3 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду під будівництво.

Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.

За ст. 3 указаного Закону екомережа - це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.

У ст. 4 цього Закону вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою охороною держави та заволодіння якими всупереч вимогам ЗК України є недопустимим (наведеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц).

Рішення про передачу у власність чи користування ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось.

Нерухоме майно, що на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 , є самочинним будівництвом, оскільки збудоване на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась.

Для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт державному реєстратору подано: 1) довідку ОК «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» від 20.12.2015 року про те, що ОСОБА_2 є членом кооперативу та являється власником садово-дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) лист Голосіївської РДА від 02.11.2009 року про визначення рекомендованої адреси земельної ділянки; 3) технічний паспорт на садовий будинок, виготовлений 29.02.2016 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_2 .

Однак, довідка ОК «Садово-дачне товариство «Гайок-МІ» від 20.12.2015 року не є підставою виникнення права власності (не породжує права власності), а тому, з огляду на приписи ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК та ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідач не є законним власником майна, площею 13,2 кв.м по АДРЕСА_1 .

Крім того, така адреса як АДРЕСА_1 не присвоювалась, відомості про неї в реєстрі адрес у місті Києві відсутні.

Оскільки у ОСОБА_1 відсутній документ, що посвідчує речове право на землю, рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 уповноваженими органами не приймалося, тому відкриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу по вказаному об`єкту та реєстрація права власності за ОСОБА_2 є незаконними.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).

Отже, здійснення самочинного будівництва спірного об`єкту нерухомості порушує права територіальної громади м. Києва на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірний об`єкт нерухомості побудований.

Суд зазначає, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, а прокурором обрано належний спосіб захисту своїх прав.

За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно.

У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).

Таким чином, суд вважає, що вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Отже, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про припинення володіння ОСОБА_1 нерухомим майном.

При цьому, суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені пунктах 137, 138 постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23), яка вказала, що «Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ)».

Садовий дачний будинок, загальною площею 13,2 кв.м зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування (по 1/2 частині) від 15.07.2016 року та 16.07.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Новицькою Т.О.

Судом встановлено, що вказаний будинок збудований на земельній ділянці, яка для такої мети йому не надавалась, тому дані правочини спрямовані на заволодіння земельною ділянкою комунальної власності та згідно з приписами частин 1 та 2 ст. 228 ЦК України є нікчемними.

Безпідставними є доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка в силу закону знаходиться у державній власності, а Київська міська рада в силу закону не є суб`єктом права власності на землю державної власності, то визначений прокурором позивач є неналежним.

Підставою виникнення права власності територіальної громади міста Києва на земельну ділянку з кадастровим номером :79:304:0007, якою перешкоджає користуватись та розпоряджатись відповідач, є Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (далі - Закон; положення вказаного Закону наведені в редакції станом на 01.01.2013).

Так, Законом (який набрав чинності 01.01.2013), визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими (пункт 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Відповідно до п. З Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності;

які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Таким чином, з огляду на вказані приписи законодавства, враховуючи, що станом на день набрання чинності Законом (01.01.2013) спірна земельна ділянка з кадастровим номером :79:304:0007 в постійному користуванні НІНІ «Голосіївський» не перебувала, вона є землею комунальної власності.

Отже, доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка вважається державною власністю в силу закону, є помилковими та необгрунтованими.

Висновок ОСОБА_1 про те, що «землі, які знаходяться у користуванні національних природних парків, завжди знаходяться у державній, а не комунальній чи приватній власності» також є помилковим та суперечить закону.

Так, частиною 3 статті 20 Закону України «Про природно-заповідний фонду України» передбачено, що до складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

Частиною 5 статті 53 вказаного Закону встановлено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Указом Президента України № 794/2007 від 27.08.2007 «Про створення Національного природного парку «Голосіївський» площу земель вказаного парку установлено за рахунок:

1) земель, що вилучаються в установленому порядку у Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» та надаються в постійне користування парку;

2) земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів (до числа яких увійшли: ККО «Київзеленбуд»), КПУЗН Голосіївського району міста Києва, Інститут зоології імені І.І.Шмальгаузена НАН України, Національний аграрний університет).

Таким чином, до складу земель НПП «Голосїївський» входять земельні ділянки різних форм власності, що цілком відповідає вимогам чинного законодавства України.

Київською міською радою в постійне користування НПП «Голосіївський» надано земельні ділянки саме комунальної власності, що підтверджується змістом рішення цієї ради № 69/7406 від 26.01.2012.

За змістом ст. 9 ЗК України розпорядження землями територіальної громади міста Києва належить виключно до повноважень Київської міської ради.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Конституції України).

Єдиним законним власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 є територіальна громада міста Києва від імені та в інтересах якої права суб`єкта комунальної власності здійснює Київська міська рада, що повністю відповідає приписам ч. 5 ст. 16 та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Реалізація правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі спірною земельною ділянкою, належить органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Київська міська рада.

Оскільки єдиним законним власником земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 є територіальна громада столиці в особі Київської міської ради, тому саме вказаний орган є належним позивачем у вказаному спорі.

Таким чином, не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення речових прав та їх обтяжень.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Національний природний парк "Голосіївський", про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою - задовольнити частково.

Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (кадастровий номер :79:304:0007 шляхом зобов"язання ОСОБА_1 знести об"єкти самочинного будівництва - садовий будинок та тимчасові споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а також демонтувати паркан, яким огорожена земельна ділянка навколо садового будинку за вказаною адресою (за координатами у форматі десяткових градусів: НОМЕР_1).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Київської міської ради та Національного природного парку "Голосіївський", третя особа - заступник керівника Київської міської прокуратури, про визнання незаконними та скасування рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки, припинення речових прав та їх обтяжень, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя