Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/987/23

номер провадження 2/695/121/25

12 грудня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ушакової К.М.

за участю: секретарів судового засідання - Варданян Л.А., Коршуна Є.А., Біліченко С.В., Землянухіної Є.М., Демченко Л.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Скіця С.М.,

представника відповідача адвоката Сизька Д.Б.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представників третьої особи ОСОБА_2 - Тептюка М.П., Дрогомана О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, треті особи - ЗОЛОТОНІСЬКА МІСЬКА РАДА ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скіць С.М. звернулися до суду з позовом до КНП ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, треті особи - ЗОЛОТОНІСЬКА МІСЬКА РАДА ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що в Чорнобаївському районному суді Черкаської області перебувало на розгляді кримінальне провадження № 0000368 від 26.04.2019 (справа № 695/2966/21) по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 140 КК України. Згідно обвинувального акта ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що його відповідно до наказу ГУОЗ та МК № 65-кл від 03.07.2007 зараховано на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «ортопедія та травматологія» з 01.08.2007 по 30.06.2009. Згідно наказу головного лікаря Золотоніської центральної районної лікарні № 80/о від 30.07.2009 переведений на 0,5 ставки лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні та 0,5 ставки лікаря-ортопеда-травматолога поліклінічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні з оплатою згідно штатного розпису у зв`язку із закінченням проходження інтернатури, встановленням терміну дублювання протягом 15 змін з 03.08.2009 по 21.08.2009. Перебуваючи на посаді лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні, маючи згідно диплома вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» серії ТА № 32212337 від 26.06.2007 освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та кваліфікацію спеціаліста «лікар», відповідно до наказу Департаменту охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації від 17.04.2014 № 47, маючи другу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «ортопедія та травматологія», здійснюючи чергування та виконуючи функції лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні, в порушення ст. 42 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п.п. 1.5., 2.1. - 2.30., 5.1. - 5.13 посадової інструкції «лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської ЦРЛ», затвердженої головним лікарем Золотоніської центральної районної лікарні 18.01.2012, з якою ознайомлений 25.01.2012, згідно якої лікар-травматолог в своїй роботі керується офіційними документами по виконуваному розділу роботи, наказами і розпорядженнями вищестоящих установ і посадових осіб, даною посадовою інструкцією, будучи зобов`язаним керуватися чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію травматологічної і хірургічної допомоги, правилам внутрішнього трудового розпорядку, мати відповідний обсяг професійних знань, постійно їх поновлювати, удосконалювати практичні навички, своєчасно проводити необхідне обстеження хворого та у разі потреби направляти на консультацію до інших спеціалістів, надавати ургентну допомогу при травмі, здійснювати повний обсяг амбулаторного лікування та диспансерного нагляду, вести амбулаторну документацію, направляти хворих на стаціонарне лікування, визначати обсяг лабораторних, рентгенологічних та інших спеціальних досліджень, оцінювати їх результати, проводити диференційну діагностику, щоденно проводити огляд хворих, фіксуючи основні зміни в стані здоров`я за минулу добу і в залежності від цього визначати необхідні заходи по лікуванню, здійснювати нагляд за побічними реакціями, обстежувати хворих, уточнювати діагноз, призначати/та коректувати курс лікування, чергувати у лікарні чи по відділенню, відповідати за правильність та своєчасність лікування, тобто, маючи реальну можливість належним чином виконати свої обов`язки, а саме: перебуваючи у медичному закладі, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для проведення лікування, був відповідальний за надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні 09.01.2019 о 13.40 год. провів артроскопію правого колінного суглобу, резекцію та вилучення пошкодженої частини меніска, шейверування, видалення уривків ПХЗ, пластики ПХЗ сухожилки напівсухожилкового м`язу системою Віоtек та гвинта Euroscrew 10.0x30.0, не дотримавшись вимог документації (настанов) по експлуатації артроскопа, що використовувався при медичному втручанні та паспортів до виробів медичного призначення, які використовувались в ході проведення оперативного лікування 09.01.2019, у правому колінному суглобі хворого ОСОБА_1 залишив інородне тіло металевої щільності у вигляді пластини з заокругленими краями та чотирма отворами, розмірами 12x5 мм., що згідно висновку експерта № 36-мк від 13.07.2021 є металевим фрагментом, найбільш імовірно частиною медичного інструменту - бранша затискача, призначеного для хірургічних маніпуляцій під час артроскопії суглобів, допустивши у такий спосіб неналежне виконання своїх професійних обов`язків, внаслідок несумлінного ставлення до них, що є недоліком у наданні медичної допомоги. В результаті надання медичної допомоги на етапі оперативного лікування 09.01.2019, що було неналежним, обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 і відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України: неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого. Позивачу надано статус у кримінальному провадженні № 0000368 від 26.04.2019 потерпілого.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справі № 695/2966/21 від 28.02.2023 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до КНП «ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Золотоніська міська рада Черкаської області, ОСОБА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. Відповідно до змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, встановлені ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.02.2023, та не підлягають доказуванню згідно із вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Тобто, підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 є нереабілітуючими. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 завдано моральної та матеріальної шкоди.

Внаслідок вказаних вище неправомірних дій ОСОБА_2 , в результаті надання медичної допомоги на етапі оперативного лікування 09.01.2019, що було неналежним, обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 і відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості та спричинено матеріальної та моральної шкоди. Крім того, відповідно до висновку експерта № 04-01/39 від 20.11.2019 наявність стороннього тіла в порожнині правого колінного суглобу ОСОБА_1 перебуває у прямому причинному зв`язку з розладом його здоров`я в період з 09.01.2019 по 01.05.2019. Відповідно до висновку експерта № 36-мк від 16.07.2020 металевий фрагмент, вилучений з колінного суглоба ОСОБА_1 найбільш ймовірно був частиною металевого інструменту - бранш затискача призначеного для хірургічних маніпуляцій під час артроскопії суглобів. Також, відповідно до висновку експерта № 136/20 від 15.09.2020 спеціалістом із променевої діагностики було встановлено, що «...на представлених рентгенограмах правого колінного суглоба від 08.04.2019, 19.04.2019 - ... визначається інородне тіло металевої щільності в проекції латеральних відділів рентгенівської суглобової щілини пателофеморального суглобу, у вигляді пластини з заокругленими краями та 4 отворами, розміром 12 x5 мм». Із висновка експерта № 36 складеного в ході виконання даної судово- медичної експертизи слідує, що «...металевий фрагмент, вилучений з колінного суглоба ОСОБА_1 , найбільш ймовірно був частиною металевого інструменту - бранш затискача призначеного для хірургічних маніпуляцій під час артроскопії суглобів». Таким чином, є підстави стверджувати, що в ході проведення оперативного лікування 09.01.2019 у колінному суглобі залишилися частина медичного інструменту - бранш затискача, що є недоліком у наданні медичної допомоги. Тобто, надання медичної допомоги на етапі оперативного лікування 09.01.2019 було неналежним, що обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 .. Згідно п. 1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, у випадку неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілісності тканин і органів та їх функціонування, експертна комісія вправі розглядати це порушення як тілесне ушкодження і визначити ступінь його тяжкості за цими Правилами. Таким чином, неналежне надання медичної допомоги, в даному випадку, спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_3 і відповідно до Правил, кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. Відповідно до висновку експерта № 121/21 від 20.04.2021 в ході проведення лікування 09.01.2019, у колінному суглобі залишилася частина медичного інструменту - бранш затискача. Отже, "...в цілому лікування ушкодження медіального меніска правого колінного суглоба, розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу ОСОБА_1 з 08.01.2019 по 10.01.2019», було неналежним, що і обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 .

Відповідальність за надання стаціонарної медичної допомоги в Україні лежить на лікуючому лікарі, завідуючому відділенням, а за їх відсутності - на чергових лікарях. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний, зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто позивач зобов`язаний довести не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. Саме із ОСОБА_2 та позивачем було домовлено про проведення оперативного втручання на правому колінному суглобі та він був лікуючим лікарем останнього.

Внаслідок протиправних дій лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення КНП ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ Косенка П.І., позивачем ОСОБА_1 , понесено витрати на лікування, що підтверджується: квитанцією від 10.01.2019 на суму 18685,00 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 14.01.2019 на суму 2054,47 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 08.01.2019 на суму 1000 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 09.04.2019 на суму 1134,72 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 10.04.2019 на суму 219,78 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 10.04.2019 на суму 205,53 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 10.04.2019 на суму 322,75 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 10.04.2019 на суму 183,37 грн.; фіскальним чеком ПН 34 від 10.04.2019 на суму 63,00 грн; фіскальним чеком ПН 34 від 14.01.2019 на суму 1087, 97 грн; фіскальним чеком ПН 15 від 12.01.2019 на суму 384,10 грн.. У зв`язку із чим, грошові кошти в сумі 25340,69 грн. підлягають стягненню із КНП ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків. Відповідно до висновку експерта № СЕ- 19/124-21/77- ПС від 18.01.2021, в процесі психдіагностичного дослідження був встановлений комплекс стійких особливостей ОСОБА_1 , а саме: середній рівень тривожності, з тенденцією до високого. Середній показник тривожності, що свідчить про виражене психоемоційне напруження у поєднанні зі швидким виснаженням; порушення емоційної сфери (характеризується неприємним відчуттям занепокоєння, напруженості, нервозності, почуттям невдоволення, роздратованості, злості особливо до несправедливості, непорозуміння); чутливість, що супроводжується тривожністю, страхом нових травмуючих ситуацій, усякого роду випробувань; порушення соціальних стосунків (замкненість, обмеженість зустрічей та спілкування з рідними та друзями). Ситуація, що досліджувалася та її наслідки, об`єктивно носили стресогенний характер для позивача ОСОБА_1 , який значно впливає на його емоційний стан, на основі сфери життєдіяльності, які свідчать про виражені негативні переживання, а також ознаки негативних змін у соціальному функціонуванні. У ОСОБА_1 присутні ознаки порушення соціальної сутності особистості, зниження пізнавальної активності, фізичного тонусу. В свою чергу був порушений звичайний спосіб життя, присутні ознаки погіршення загальної якості життя в досліджувальній ситуації. ОСОБА_1 обмежує своє спілкування з друзями та знайомими, змінилася якість спілкування, порушився звичайний гармонійний стиль життя, що потягло зміну певних побутових обов`язків, обмежив участь у громадському житті, призвів до необхідності пристосовуватися до нових погіршених умов існування. Порушився звичний стабільний стиль життя, що потягло за собою певну зміну сімейних обов`язків, обмежив можливості побудови планів, призвів до необхідності пристосовуватися до нових, погіршених умов існування. Негативні переживання ОСОБА_1 загострювалися внаслідок додаткових факторів: постійні переживання внаслідок повторної травматизації коліна; досліджувана ситуація досить сильно вдарила по сімейному бюджету, оскільки ОСОБА_1 тривалий час перебував на лікарняному; тривалість судових процесів щодо досліджувальних подій, які пов`язані з постійною актуалізацією спогадів щодо травмуючої ситуації; негативні емоційні переживання додатково загострювалися емоціями обурення, невдоволення, роздратування. На основі отриманих комплексних результатів експерт констатує, що досліджувана подія та її наслідки, мали для ОСОБА_1 психологічно деструктивний вплив, який полягав у: спрямованості впливу ситуації на особистість ОСОБА_1 на потреби (соціальні, трудові, міжособистісні зв`язки та відносини, життєві перспективи, цінності.(сім`я, здоров`я, здоров`я рідних); наявність негативних змін у структурі особистості ОСОБА_1 внаслідок посягання на його сутність як особистості у системі цінностей світогляду, у життєвих перспективах, самооцінці, системі міжособистісних зв`язків та відносин, в емоційному стані (він потребує миру, спокою і хоче уникати будь-яких ситуацій, які б могли підсилити його розлад); наявність негативних змін у функціонуванні ОСОБА_1 , а саме у психічному благополуччі (схильність до переживань, гостра реакція на негативні події, знижений фон настрою), створення додаткових перешкод для оптимальної життєдіяльності та порушенні соціального функціонування (тривалість судових процесів); наявність негативних змін у структурі діяльності ОСОБА_1 внаслідок посягання на його сутність як особистості, прикладання додаткових зусиль задля подолання додаткових перешкод і наслідків, зумовлених досліджуваною ситуацією (наявність стороннього тіла в порожнині правого колінного суглобу ОСОБА_1 перебуває у прямому причинному зв`язку з розладом його здоров`я в період з 09.01.2019 по 01.05.2019, тобто тривалістю більше ніж 21 добу, а тому у відповідності до п.п. 1.3 та 2.2.2. 6 «Правил судово медичного-визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», таке ушкодження належить до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості). Через залишення ОСОБА_2 частини медичного інструменту - браншу затискача у колінному суглобі ОСОБА_1 , потерпілий вимушений був перебувати на довготривалому стаціонарному лікуванні, витрачати час та докладати додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій ОСОБА_2 . Зокрема, ОСОБА_1 під час лікування переніс хірургічне втручання, не працював та залишився без засобів до існування. Окрім того, ОСОБА_1 тривалий час перебував на реабілітації в КНП "Перший Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" та одночасно перебував на лікарняному, у зв`язку із чим, був непрацездатний 94 календарних дні та не мав постійних доходів. Внаслідок досліджуваної ситуації, та її наслідків, ОСОБА_1 переживав психічні (на моральному рівні) страждання. Ступінь, характер та глибина наявних у ОСОБА_1 моральних страждань є психологічною підставою для вирішення питання про заподіяння йому моральної шкоди. Виходячи з того, що відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є, серед іншого, висновки експертів. Зокрема, вказаний розмір моральної шкоди обґрунтовується наступними доказами: показами ОСОБА_1 ; висновком експерта №СЕ-19/124- 21/77-ПС від 18.01.2021; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. Згідно вказаного висновку ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_1 .. Завдані страждання (моральна шкода), що за глибиною та інтенсивністю та тривалістю констатується, як помірний ступінь інтенсивності психічних (на нормальному рівні) страждань - негативні емоційні переживання тривалістю до 6 місяців, зворотні зміни у зворотні зміни у функціонуванні окремих структурах особистості, що призвели до порушень в основних сферах діяльності. Отже, внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_2 . ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, що полягає в непоправних душевних стражданнях, відчутті фізичного болю, потреби сторонньої допомоги, необхідності проведення повторного оперативного втручання та реабілітації, усе це порушило склад його життя, наслідком у вигляді негативним емоційних переживаннях тривалістю 6 місяців, зворотні зміни у функціонуванні окремих структурах особистості, що призвели до порушень в основних сферах діяльності, та є підставою для відшкодування лікувальним закладом моральної шкоди. Спричинену позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду цивільний позивач просить стягнути з КНП ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на його користь, обґрунтовуючи свої вимоги використанням при розрахунку моральної шкоди методики, розробленої професором ОСОБА_4 (висновок експерта № СЕ-19/124-21/77-ПС від 18.01.2021), що у даному випадку, складає 723 600 грн.. На момент проведення висновку експерта № СЕ-19/124-21/77-ПС від 18.01.2021 розмір мінімальної заробітної плати становив 6000 грн. Однак, станом на дату подачі позову розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн, тому розмір спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди становить 723 600 грн (108 мінімальних зарплат х 6700 грн). Саме ця сума допоможе ОСОБА_1 хоча б частково повернути втрачений спокій та душевну рівновагу.

Враховуючи викладене вище, позивач просив стягнути з КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 25340,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 723600 грн.. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.03.2023 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ЗОЛОТОНІСЬКА МІСЬКА РАДА ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без руху.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.07.2023 продовжено розгляд даної цивільної справи.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.10.2023 витребувано із Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження справа № 695/2966/21 (провадження № 1-кп/709/21/23) за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, для огляду у судовому засіданні.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2023 закрито підготовче засідання у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скіць С.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві та у додаткових письмових поясненнях від 02.04.2024. Просили стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70000 грн. з підстав, зазначених у клопотанні від 25.11.2025.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Сизько Д.Б. просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Матеріали справи містять ухвалу суду про закриття кримінального провадження, в якій зазначено, що ОСОБА_2 свою вину не визнав. Суд не зазначив у мотивувальній частині обставини, що в дійсності ОСОБА_2 було вчиненене кримінальне правопорушення. В даному випадку ОСОБА_2 вважається невинуватим, доказів вчинення ним кримінального правопорушення матеріали справи не містять. Щодо витрат на лікування представником відповідача зазначено, що встановити дійсно понесення витрат позивачем із наданих останнім доказів не можливо. У квитанціях та фіскальних чеках наявна значна кількість невідповідностей, зокрема: щодо дати формування квитанцій (не відповідають даті оперативного втручання); фіскальний чек з зубопротезного кабінету не відноситься до даної події та виду оперативного втручання; безліч фіскальних чеків, які не можливо прочитати, де вказана сума, але не вказані медичні препарати чи засоби, які по них придбавалися; доданий фіскальний чек на перев`язувальні матеріали, але медичних призначень матеріали справи не містять. З приводу вилученого предмета з колінного суглоба позивача є істотні невідповідності у висновках експертів: вилучений металевий предмет у висновках експертів характеризується з різними розмірами. Доказування у процесі не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідача зазначив, що моральна шкода не підлягає до задоволення, оскільки її розмір визначений висновком експертизи № СЕ-19/124-21/77-ПС від 18.01.2021, яка проводилася з використанням методики ОСОБА_5 , яка виключена з реєстру і не затверджена. Розмір правової допомоги не відповідає обсягу наданих послуг адвокатом та підлягає зменшенню, оскільки позивач фактично у справі представляв себе самостійно.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що оперативне втручання та лікування ОСОБА_1 , яке проведено ним як лікуючим лікарем, пройшло успішно. Під час першої операції використовував систему Віоtек та гвинт Euroscrew. Повторну операцію ОСОБА_1 призначено, так як лікування лікарськими препаратами не дало результатів. Під час повторного оперативного втручання з колінного суглобу позивача був вилучений предмет, схожий на суміш кістки і хряща, який забрала медична сестра. Зазначив, що набір фіксаторів ПХЗ, які коштують 18500 грн., позивач можливо надавав, бо без них неможливо проводити операцію.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Дрогоман О.О. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити з наступних підстав. Вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, вину ОСОБА_2 не визнає, кримінальне провадження закрито, а тому не має підстав доводити, що ОСОБА_2 повинен відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду. Матеріалами справи не доведено, що з колінного суглоба ОСОБА_1 вилучено металевий предмет. Крім того, згідно проведених експертиз, які долучені до матеріалів справи, є невідповідності щодо розміру і форми вилученого предмета з колінного суглоба позивача. У протоколі операції зазначено, що відсутнє інородне тіло в колінному суглобі позивача, а згідно досудового розслідування кримінального правопорушення - наявний інструмент, який не використовувався під час оперативного втручання. Витрати на правову допомогу у розмірі 70000 грн., яку просить стягнути позивач з відповідача, є неспівмірними наданим послугам адвокатом.

Представник третьої особи ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, кримінальну справу № 695/2966/21 (провадження № 1-кп/709/21/23) та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 у кримінальній справі № 695/2966/21, клопотання захисника адвоката Дрогомана Олега Олександровича про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 26.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до КНП ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, треті особи - ЗОЛОТОНІСЬКА МІСЬКА РАДА ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілому ОСОБА_1 право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

У рамках указаного вище кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до наказу ГУОЗ та МК № 65-кл від 03.07.2007 зараховано на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «ортопедія та травматологія» з 01.08.2007 по 30.06.2009. Згідно наказу головного лікаря Золотоніської центральної районної лікарні № 80/о від 30.07.2009 переведений на 0,5 ставки лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні та 0,5 ставки лікаря ортопеда-травматолога поліклінічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні з оплатою згідно штатного розпису у зв`язку із закінченням проходження інтернатури, встановленням терміну дублювання протягом 15 змін з 03.08.2009 по 21.08.2009. Перебуваючи на посаді лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні, маючи згідно диплома вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» серії ТА № 32212337 від 26.06.2007 освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та кваліфікацію спеціаліста «лікар», відповідно до наказу Департаменту охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації від 17.04.2014 № 47, маючи другу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «ортопедія та травматологія», здійснюючи чергування та виконуючи функції лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні, в порушення ст. 42 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п.п. 1.5., 2.1. - 2.30., 5.1. - 5.13. посадової інструкції «лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської ЦРЛ», затвердженої головним лікарем Золотоніської центральної районної лікарні 18.01.2012, з якою ознайомлений 25.01.2012, згідно якої лікар-травматолог в своїй роботі керується офіційними документами по виконуваному розділу роботи, наказами і розпорядженнями вищестоящих установ і посадових осіб, даною посадовою інструкцією, будучи зобов`язаним керуватися чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію травматологічної і хірургічної допомоги, правилам внутрішнього трудового розпорядку, мати відповідний обсяг професійних знань, постійно їх поновлювати, удосконалювати практичні навички, своєчасно проводити необхідне обстеження хворого та у разі потреби направляти на консультацію до інших спеціалістів, надавати ургентну допомогу при травмі, здійснювати повний обсяг амбулаторного лікування та диспансерного нагляду, вести амбулаторну документацію, направляти хворих на стаціонарне лікування, визначати обсяг лабораторних, рентгенологічних та інших спеціальних досліджень, оцінювати їх результати, проводити диференційну діагностику, щоденно проводити огляд хворих, фіксуючи основні зміни в стані здоров`я за минулу добу і в залежності від цього визначати необхідні заходи по лікуванню, здійснювати нагляд за побічними реакціями, обстежувати хворих, уточнювати діагноз, призначати/та коректувати курс лікування, чергувати у лікарні чи по відділенню, відповідати за правильність та своєчасність лікування, тобто, маючи реальну можливість належним чином виконати свої обов`язки, а саме: перебуваючи у медичному закладі, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для проведення лікування, був відповідальний за надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні 09.01.2019 о 13.40 год. провів артроскопію правого колінного суглобу, резекцію та вилучення пошкодженої частини меніска, шейверування, видалення уривків ПХЗ, пластики ПХЗ сухожилки напівсухожилкового м`язу системою Віоtек та гвинта Euroscrew 10.0x30.0, не дотримавшись вимог документації (настанов) по експлуатації артроскопа, що використовувався при медичному втручанні та паспортів до виробів медичного призначення, які використовувались в ході проведення оперативного лікування 09.01.2019, у правому колінному суглобі хворого ОСОБА_1 залишив інородне тіло металевої щільності у вигляді пластини з заокругленими краями та чотирма отворами, розмірами 12x5 мм., що згідно висновку експерта № 36-мк від 13.07.2021 є металевим фрагментом, найбільш імовірно частиною медичного інструменту - бранша затискача, призначеного для хірургічних маніпуляцій під час артроскопії суглобів, допустивши у такий спосіб неналежне виконання своїх професійних обов`язків, внаслідок несумлінного ставлення до них, що є недоліком у наданні медичної допомоги. В результаті надання медичної допомоги на етапі оперативного лікування 09.01.2019, що було неналежним, обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 і відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. Дії обвинуваченого ОСОБА_2 згідно обвинувального акта кваліфіковані за ч. 1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 398/571/15-ц зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 16.08.2021 у справі № 644/7193/17 зроблено висновок про те, що залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілому звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями моральну шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 185/442/16-к, від 15.05.2019 у справі № 617/609/15-к, від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, від 10.06.2021 у справі № 640/11750/17, від 11.11.2020 у справі № 455/229/17, від 27.05.2021 у справі № 577/977/19.

Таким чином, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Судом установлено, що ОСОБА_1 було визнано потерпілим в кримінальному провадженні № 0000368, а тому після закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутися з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

В межах кримінального провадження № 0000368 від 26.04.2019 було проведено ряд судово-медичних експертиз.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 04-01/39 від 03.06.2019 діагноз ОСОБА_1 - пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу, розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу - встановлено вірно. Лікування призначене ОСОБА_1 у вигляді: артроскопії з проведенням резекції та вилученням пошкодженої частини меніска, видаленням уривків передньої хрестоподібної зв`язки та її пластикою відповідає встановленому діагнозу, тактика його обрана вірно відповідно до сучасних медичних знань. На даний час відсутні будь-які нормативні документи МОЗ України, які б встановлювали порядок проведення оперативних втручань при зазначених вище патологічних станах. При проведенні вищезазначеного лікування ОСОБА_1 лікуючий лікар повинен був керуватися документацією (настановами) по експлуатації артроскопа, що використовувався при медичному втручанні та паспортами до виробів медичного призначення, які використовувалися. При проведені рентгенографії правого колінного суглобу 09.04.2019 ОСОБА_1 , в проекції суглобової щілини встановлено наявність об`єкту металевої щільності. При проведені хірургічного лікування у вигляді артроскопії правого колінного суглобу 10.04.2019 видалено стороннє тіло, про властивості якого відомостей на експертизу не надано. Враховуючи викладене вище, судово-медична експертна комісія вважає, що хірургічне лікування ОСОБА_1 09.01.2019 було проведено не вірно, так як у відповідності до ст. 42 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медичне втручання допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров`ю пацієнта. Походження стороннього тіла від артроскопу чи встановлених при оперативному лікуванні 09.01.2019 виробів медичного призначення встановити не можливо у зв`язку з не наданням паспортів на вищезазначені вироби. Наявність вищезазначеного стороннього тіла в порожнині правого колінного суглобу ОСОБА_1 перебуває в прямому причинному зв`язку з розладом його здоров`я в період часу з 09.01.2019 по 01.05.2019, тобто тривалістю більше ніж 21 добу, а тому у відповідності до п.п. 1.3 та 2.2.26 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, таке ушкодження належить до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Видалення стороннього тіла правого колінного суглобу 10.04.2019 в подальшому усунуло порушення функції суглобу ОСОБА_1 ..

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 36-мк від 16.07.2020 металевий фрагмент, вилучений з колінного суглоба ОСОБА_1 найбільш імовірно був частиною металевого інструменту - бранш затискача, призначеного для хірургічних маніпуляцій під час артроскопії суглобів.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 136/20 від 15.09.2020, із наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 було вчасно та правильно діагностовано ушкодження медіального меніска правого колінного суглоба, розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглоба. Медична допомога, а саме порядок та об`єм оперативних втручань відповідав встановленому діагнозу і загальноприйнятим міжнародним підходам хірургії колінного суглоба при внутрішньосуглобових ушкодженнях. При вивченні наданих матеріалів членом експертної комісії, спеціалістом із променевої діагностики було встановлено, що «...На представлених рентгенограмах правого колінного суглоба від 08.04.2019, 19.04.2019 - ....визначається інородне тіло металевої щільності в проекції латеральних відділів рентгенівської суглобової щілини пателофеморального суглобу, у вигляді пластини з заокругленими краями та 4 отворами, розміром 12x5мм.». Із «Висновка експерта» №36-мк, складеного в ході виконання даної судово-медичної експертизи слідує, що «...Металевий фрагмент, вилучений з колінного суглоба ОСОБА_1 , найбільш ймовірно був частиною медичного інструменту - бранша затискача ... призначеного для хірургічних маніпуляцій під час артроскопії суглобів». Таким чином є підстави стверджувати, що в ході проведення оперативного лікування 09.01.2019 у колінному суглобі залишилася частина медичного інструменту - бранш затискача, що є недоліком у наданні медичної допомоги. Тобто надання медичної допомоги на етапі оперативного лікування 09.01.2019 було неналежним, що обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 .. Згідно п. 1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26.07.1995 за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України: «У випадку неналежного надання медичної допомоги, що виявилось у порушенні анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, експертна комісія вправі розглядати це порушення як тілесне ушкодження і визначити ступінь його тяжкості за цими Правилами». Таким чином, неналежне надання медичної допомоги, в даному випадку, спричинило тривалий розлад здоров`я і, відповідно до вказаних Правил, кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 121/21 від 20.04.2021 нормативні документи, якими було б регламентовано порядок «...проведення оперативного втручання та лікування в цілому ушкодження медіального меніска правого колінного суглоба, розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу» в Україні відсутні. Як уже було вказано у підсумках висновку експерта №136/20 «Із наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 було вчасно та правильно діагностовано ушкодження медіального меніска правого колінного суглоба, розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглоба. Медична допомога, а саме порядок та об`єм оперативних втручань відповідав встановленому діагнозу і загальноприйнятим міжнародним підходам хірургії колінного суглоба при внутрішньосуглобових ушкодженнях.» Тобто «... при оперативному втручанні 09.01.2019 ОСОБА_1 » порядок та об`єм проведеного хірургічного втручання відповідав встановленому діагнозу. Виписка на другий день, у даному випадку 10.01.2019, після виконання такого хірургічного втручання є сталою практикою. В той же час, в ході проведення оперативного лікування 09.01.2019, у колінному суглобі залишилася частина медичного інструменту - бранш затискача. Отже «... в цілому лікування ушкодження медіального меніска правого колінного суглоба, розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу ОСОБА_1 з 08.01.2019 по 10.01.2019», було неналежним, що і обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 .. Питання встановлення персональної відповідальності тих чи інших осіб (лікарів) не входить в компетенцію судово-медичної експертизи. Відповідальність за надання стаціонарної медичної допомоги в Україні лежить на лікуючому лікарі, завідуючому відділення, а за їх відсутності на чергових лікарях. Після виписки зі стаціонару хворі перебувають під наглядом відповідних лікарів поліклініки.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті надання медичної допомоги лікарем ОСОБА_2 на етапі оперативного лікування 09.01.2019, що було неналежним, обумовило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 у порядку цивільного судочинства, позивач в обґрунтування вимог про відшкодування шкоди посилається на те, що внаслідок вказаних вище дій з вини ОСОБА_2 , він отримав ушкодження здоров`я середньої тяжкості, перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, був порушений ритм його життя, він зазнав фізичного болю та страждань, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

Як випливає зі змісту мотивувальної частини ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 у кримінальній справі № 695/2966/21, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 підтримав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №398/571/15-ц зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінальнокараного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_2 був обізнаний щодо характеру прийняття відповідного процесуального рішення суду, зокрема, те, що підстави прийняття такого рішення суду мають нереабілітуючий характер, і висловив свою згоду на таке закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.

Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене вище, суд відхиляє покликання представника відповідача про безпідставність позовних вимог на те, що його вина не встановлена вироком суду чи іншими судовим рішенням, оскільки це суперечить нормам закону. Виправдувального вироку у кримінальному провадженні немає, а закриття справи у зв`язку з закінченням строку давності не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3. Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 185/442/16-к, 15.05.2019 у справі № 617/609/15-к, 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, 10.06.2021 у справі № 640/11750/17, 11.11.2020 у справі № 455/229/17, 27.05.2021 у справі № 577/977/19.

У цій справі обов`язок щодо спростування доводів позивача та доведення відсутності вини ОСОБА_2 у завданні йому шкоди покладається на сторону відповідача та третьої особи (оскільки вони заперечували проти позовних вимог), які будь-яких належних та допустимих доказів на спростування презумпції вини заподіювача шкоди та позиції позивача не надали.

З урахуванням встановлених обставин справи, на підставі досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність факту заподіяння йому діями відповідача (який не є безпосереднім завдавачем шкоди, але зобов`язаний її відшкодувати в силу вимог закону, як роботодавець винуватця-заподіювача шкоди) шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою, є безпосередній причинний зв`язок, а відповідачем не спростовано відсутність протиправності дій та вини ОСОБА_2 в завданні такої шкоди.

При цьому, суд зазначає, що під час розгляду справи, клопотань про призначення у цій цивільній справі судових експертиз для встановлення (спростування) відповідних причинно-наслідкових зв`язків, представниками відповідача та третьої особи не заявлялося.

Посилання представників відповідача та третьої особи на невідповідність предмету за розмірами та об`ємом, який досліджувався у вказаних вище судово-медичних експертизах, суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують факт наявності стороннього тіла в порожнині правого колінного суглобу ОСОБА_1 після оперативного лікування 09.01.2019, що перебуває в прямому причинному зв`язку з тривалим розладом здоров`я останнього.

Доводи представників відповідача та третьої особи про те, що ухвалою суду у справі №695/2966/21 (провадження №1-кп/709/21/23) не встановлювалися питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, протиправності його поведінки, не встановлювався факт завдання ОСОБА_2 шкоди ОСОБА_1 , як і не встановлювалася сама винуватість є безпідставними, оскільки звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про визнання його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Ці підстави звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими. Ухвала Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 у справі №695/2966/21 (провадження №1-кп/709/21/23) про закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду, підтверджує наявність безпосереднього причинного зв`язку між надання неналежної медичної допомоги лікарем ОСОБА_2 на етапі оперативного лікування 09.01.2019 та тривалим розладом здоров`я ОСОБА_1 , що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 569/20510/19).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 12.10.2020 у справі №372/2085/16-ц зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Аналіз положень статей 11, 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

На момент вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, останній перебував на посаді лікаря ортопеда-травматолога травматологічного відділення Золотоніської центральної районної лікарні (на даний час КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) та виконував свої трудові обов`язки, в зв`язку з чим цивільно-правову відповідальність за спричинені ОСОБА_1 збитки несе його роботодавець.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної, є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі №755/2545/15-ц зазначив, що у деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Згідно з ч. 4 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі №755/2545/15-ц вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2023 у справі №523/10085/19, Верховний Суд звертав увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 344/3764/21).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що через неналежне виконання ОСОБА_2 своїх професійних обов`язків, він отримав тривалий розлад здоров`я, яке кваліфіковано, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях внаслідок тривалого розладу здоров`я, що спричинило негативні зміни у його житті, які полягали у наступному: у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, довготривалим лікуванням, втратив активний спосіб життя, пересування, що полягало у вимушених змінах та виразилося у неможливості працювати, займатися хоббі; порушення звичайного робочого стилю життя в колективі, обмеження можливості у побудові нових робочих та спортивних планів, неможливість взяти участь у підвищенні професійного рівня; порушилася ходьба, з`явилася виражена кульгавість; проявилася депресія, виникло почуття розгубленості і дискомфорту; порушився звичний гармонійний стиль позивача, що потягло зміну побутових обов`язків, обмежив участь у громадському житті, рідко почав виходити на вулицю; тривалий час йому снилися жахливі сни, став розгубленим, дратівливим, агресивним, тривалість судових процесів щодо даної події, що спричинило йому моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 723 600 грн.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, суд приходить до такого висновку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12.07.2007).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

У заявлених позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 723600 грн., що становить 108 мінімальних заробітних плат, посилаючись на висновок судового експерта Черкаського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Халявки Ю.Г. за результатом проведення судової психологічної експертизи відповідно до постанови слідчого Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області у кримінальному провадженні № 0000368 від 26.04.2019.

Відповідно до вимог статті 102, 103 ЦПК України якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною) у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи.

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці висновку експерта № СЕ-19/124-21/77-ПС від 18.01.2021 судом встановлено, що для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди психологічно значимі фактори та соціально-психологічні обставини події, що встановлені за результатами аналізу матеріалів справи, експертної бесіди, психолого-біографічного та експериментально-психологічного досліджень особистості підекспертного, експертом у висновку № СЕ-19/124-21/77-ПС від 18.01.2021 використано модифіковану та відкориговану формулу ОСОБА_5 : D=d*fv*i*c*(l-fs).

Однак, 29.01.2016 рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Таким чином, запропонована експертом методика розрахунку відшкодування моральної шкоди не може братися за основу розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 ..

Крім того, судом враховується, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

В цій частині заперечення сторони представника відповідача знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, зокрема зазначено, що складність визначення компенсації моральної шкоди полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На підставі досліджених доказів у справі, суд, врахувавши фактичні обставини справи, тривалість розладу здоров`я позивача внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , які призвели до вимушених змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань, тривалості розгляду судових справ, усунення в подальшому порушення функції суглобу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 80 000 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

При визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди суд перевіряє доведеність позовних вимог і задовольняє їх на суму, що є документально підтвердженою.

Суд вважає, що із заявленої позивачем суми відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню стягненню з відповідача наступні витрати під час перебування на лікуванні останнього: витрати на придбання набору фіксаторів для ПХЗ у розмірі 18500 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 09/01/05 від 09.01.2019, квитанцією № 1 від 10.01.2019 і не заперечувалося у судовому засіданні третьою особою ОСОБА_2 ; витрати на ліки та медичні препарати відповідно до накладної Золотоніської ЦРЛ від 14.01.2019 на загальну суму 2054,47 грн..

Інші фіскальні чеки та квитанції суд не бере до уваги, як належний доказ на придбання ліків та медичних препаратів, які є нечитабельними та не можливо встановити номер, дату чеку, суму коштів та за що вони були сплачені.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши надані позивачем докази, вважає, що ним витрачено на придбання препаратів для лікування та ліків на загальну суму 20554,47 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Інша частина позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 20554,47 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 80000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, який підлягає сплаті за розгляд позовних вимог майнового характеру, а також витрат сторін з оплати правової допомоги.

За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги частково (13,42 % від заявлених позивачем вимог), позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1005,10 грн..

Вирішуючи питання про розподіл витрат сторін з оплати правової допомоги суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Надаючи оцінку вимогам сторін про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

Також слід звернути увагу, що у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п. 185 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19).

Сторона позивача просила відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 70 000 грн..

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що дане судове провадження за своєю сутністю є продовженням кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , що потягло тривалий розлад здоров`я ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги стосуються відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до детального опису робіт від 25.11.2025 до складу правової допомоги представника позивача адвоката Скіця С.М. у судовій справі входять, зокрема, первинна консультація, аналіз судової практики, розробка правової позиції, складання та подання позовної заяви з додатками, участь у судових засіданнях, підготовка та подача заяви про долучення доказів витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що майже всі письмові докази у даній цивільній справі зібрані з кримінального провадження № 0000368 від 26.04.2019, очевидною є та обставина, що представник позивача при наданні правової допомоги в даному судовому провадженні, був належним чином обізнаний про зміст та обставини спірних правовідносин, а збирання доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, враховуючи їх обсяг та зміст, не зумовлено особливими складнощами.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, клопотання представників відповідача та третьої особи про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 70 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не співмірна з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями, допомогою у складанні позовної заяви з додатками, а також участю адвоката судовому засіданні).

Окремо суд звертає увагу, що розмір задоволених позовних вимог складає 13,42% від ціни позову, а відтак при визначенні суми витрат на правову допомогу позивача, які підлягають компенсації за рахунок відповідача, необхідним є врахування принципу пропорційності компенсації таких витрат розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5 000 грн., оскільки такий розмір є пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання по АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (місце знаходження по вул. Лікарняна 2 в м. Золотоноша Черкаської обл.; ), треті особи - ЗОЛОТОНІСЬКА МІСЬКА РАДА ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ (місце знаходження по вул. Садовий проїзд 8 в м. Золотоноша Черкаської обл.; ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання по АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути із КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 20554,47 грн., 80 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на користь держави судовий збір у сумі 1 005,10 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: К.М. Ушакова