Ухвала

Іменем України

03.12.2025 м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді,

Встановив:

27 листопада 2025 року до відкриття провадження в справі позивачем ОСОБА_1 заявлено відвід судді Омельченко І.І. з наступних підстав.

Первинна позовна заява була залишена без руху ухвалою від 13 жовтня 2025 року, оскільки вона містила стандартні формальні недоліки. ОСОБА_1 добросовісно та у встановлений строк подала клопотання та уточнену позовну заяву, повністю усунувши всі визначені судом недоліки. Проте 17 листопада 2025 року суддя Омельченко І.І. постановила повторну ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Зміст цієї повторної ухвали є критичним, оскільки нові «недоліки» ґрунтувалися не на вимогах статей 175 або 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, а виключно на фактичних обставинах і доказах, наданих відповідачем ОСОБА_2 в його запереченнях. Більше того, сам текст повторної ухвали ідентичний із запереченнями відповідача. Суддя Омельченко І.І. фактично здійснила дослідження та оцінку доказів, отриманих від відповідача. Цивільний процесуальний кодекс України дозволяє суду на цій стадії здійснювати виключно формальну перевірку позовної заяви на відповідність вимогам щодо її оформлення. Втручання в змагальний процес шляхом дослідження контрдоказів відповідача до відкриття провадження є грубим порушенням процесуального права.

Використання судом доказів відповідача для формулювання нових недоліків на стадії, коли провадження ще не відкрито, є дією, яка об`єктивно свідчить про наявність у судді сформованої позиції щодо суті спору. На цій стадії суддя не має права оцінювати достовірність обставин, викладених позивачем, або досліджувати контрдокази, надані відповідачем. Суддя фактично взяла до уваги доводи відповідача щодо фактичної основи позову (місця проживання дитини), що є функцією, яка може бути реалізована виключно в межах змагального процесу після відкриття провадження, причому без надання позивачу можливості висловити свою позицію з цього питання.

Такі дії судді Омельченко І.І. призвели до порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України). Дозволивши відповідачу впливати на долю позову шляхом надання доказів, що спростовують фактичні обставини, суддя створила не передбачену законом процесуальну перевагу для однієї зі сторін. Це є фактичною незаконною відмовою в доступі до правосуддя та становить ознаку дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також існують обґрунтовані побоювання, що суддя Омельченко І.І. може зберігати упереджене ставлення до позивача і на подальших стадіях розгляду справи, якщо вона й надалі розглядатиме даний спір у цьому суді. Такі побоювання є логічними та виправданими, оскільки поведінка судді вже на початковому етапі формує зовнішні ознаки упередженості, що за усталеною практикою ЄСПЛ та Верховного Суду є самостійною підставою для відводу.

З огляду на викладені обставини, які об`єктивно викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Омельченко І.І., відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, вона підлягає відводу, з урахуванням того, що предметом спору є права та інтереси малолітньої дитини, а тому недопустимою є будь-яка можливість здійснення правосуддя суддею, щодо якої існують сумніви в безсторонності. Подальша участь судді Омельченко І.І. в розгляді цієї справи може поставити під загрозу ефективність захисту прав дитини та довіру сторін до суду, а тому є несумісною з гарантіями статей 7, 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статей 12, 13 та 36 ЦПК України.

03 грудня 2025 року після відкриття провадження позивач ОСОБА_1 подала клопотання про невідкладне вирішення питання про відвід судді.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву про відвід, приходить до наступного висновку.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та визначення способу участі батька у вихованні сина, встановлення графіку спілкування відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

За змістом частин 1, 2, 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Однак заява про відвід судді є не в достатній мірі обґрунтованою, оскільки заявлений відвід судді мотивований незгодою позивача з процесуальним рішенням судді по справі, а саме: винесенням повторної ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17.11.2025 року.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Тому незгода позивача з процесуальними рішеннями судді в силу норм ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може слугувати підставою для відводу судді.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 подала до Вищої ради правосуддя дисциплінарну скаргу відносно судді Омельченко І.І. з приводу незаконної відмови в доступі до правосуддя.

Не зважаючи на надуманість підстав для відводу судді, з метою збереження довіри громадян до судової гілки влади, суд вважає за потрібне задовольнити заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Омельченко І.І.

Довіра до суду є запорукою того, що судове рішення буде сприйняте як законне та справедливе.

Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст. 41 ЦПК України, в разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Враховуючи підстави, зазначені в п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, заявлений відвід необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 41 ЦПК України, суд,-

Постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді - задовольнити.

Відвести суддю Кобеляцького районного суду Полтавської області Омельченко Ірину Іванівну від розгляду цивільної справи № 545/4131/25 (провадження № 2/532/1284/2025) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та визначення способу участі батька у вихованні сина, встановлення графіку спілкування.

Матеріали цивільної справи № 545/4131/25 (провадження № 2/532/1284/2025) передати до канцелярії суду для виконання вимог, передбачених статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя