Провадження № 2/643/5315/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь спричинену йому матеріальну шкоду в сумі 246,55 грн. та спричинену моральну шкоду в сумі 82297,93 грн.; зобов`язати відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області зарахувати кошти стягнуті за завдану йому відповідачем Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріальну та моральну шкоду загальною сумою 82544,48 на відомий йому його банківський рахунок, відкритий у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що предметом позову є вимога відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому державним виконавцем Соколовою Д.С., а саме протиправне видання нею постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №77318015, арешту власних коштів позивача та фактичного викраденого, на його думку, Республікою Україна, в особі відповідачів власних коштів позивача у сумі 264,55 грн. з його електронних рахунків, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 205,07 на підставі платіжної інструкції (ПІ) державної виконавчої служби № 12503 від 11.03.2025 та ПІ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.03.2025; в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 9,89 на підставі платіжної інструкції (ПІ) державної виконавчої служби № 23344 від 10.04.2025 та ПІ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.04.2025; в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у сумі 31,59 на підставі ПІ державної виконавчої служби № 23345 від 10.04.2025 та ПІ АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 11.04.2025. Протиправність дій державного виконавця підтверджена рішенням адміністративного суду по справі № 520/5440/25 від 14.05.2025, яким Постанову було скасовано. Державний виконавець Соколова Д.С. видала постанову, на підставі якої намагалася його протиправно позбавити власного майна (коштів) на загальну суму 37497 грн. 93 коп. Однак позивач тривалий час знаходиться у скрутному матеріальному становищі, пов`язаному з тривалою невиплатою заробітної плати на державному авіаційному підприємстві. Його дохід за 2024 рік складався із пенсійних виплат. Факт видання постанови державною виконавчою службою привів до негативних наслідків здоров`ю позивача, а саме душевний неспокій, підвищення кров`яного тиску, нервове напруження та стан тривоги. На підставі виданих державним виконавцем відповідних ПІ, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснили відрахування з електронних рахунків позивача на загальну суму 246,55 грн., незважаючи на факт скасування адміністративним судом постанови та спроби позивача вирішити це питання у досудовому порядку, відповідачі вказану суму позивачу до теперішнього часу добровільно не повернули.

Ухвалою суду від 08.08.2025 відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні.

Представник відповідача Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старший державний виконавець Соколова Д.С., яка діє на підставі виданої довіреності, направила суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування відзиву зазначили, що вважають твердження позивача такими, що не відповідають дійсності. Згідно даних АСВП встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 77318015 по виконанню постанови № 01/2832 від 23.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 34000 грн. 26.02.2025 за вх. № 4289 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) пред`явлено заяву про відкриття виконавчого провадження. 27.02.2025, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 27.02.2025, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат 303,00 грн. 27.02.2025 керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, на підставі якої з боржника підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 3400,00 грн.

27.02.2025, керуючись статтями 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 37703,00 грн. Постанову про арешт коштів боржника від 27.02.2025 направлено на виконання до банків-учасників електронного документообігу. Згідно з повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 27.02.2025 «Арешт накладений. На рахунках недостатньо коштів для виконання постанови». Згідно з повідомленням АТ «Універсал банк» від 27.02.2025 «Виконано». Згідно з повідомленням ПАТ КБ «УКРГАЗБАНК» від 28.02.2025 «Повернуто без виконання (відсутність рахунків/клієнта)». Іншими банківськими установами дану постанову повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю рахунків/клієнтів. 21.02.2024 державним виконавцем до банків-учасників електронного документообігу направлений запит на отримання інформації, що становить банківську таємницю. Згідно з повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 11.02.2025 на рахунках боржника, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявні грошові кошти. Відповідно до вимог чинного законодавства, 11.03.2025 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» державним виконавцем направлено платіжну інструкцію № 12503 для примусового списання (стягнення) коштів з рахунку боржника. На підставі вказаної платіжної інструкції з рахунку боржника списані (стягнуті) кошти в сумі 205,07 грн., які на підставі розпорядження державного виконавця від 12.03.2025 та відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», розподілені та перераховані у повному обсязі наступним чином: кошти в сумі 205,07 грн. перераховані на відповідний рахунок Державної казначейської служби України як погашення витрат виконавчого провадження. 18.03.2025 до Відділу надійшла ухвала Харківського окружного адміністративного суду про визнання протиправною та скасування постанови та відкриття. 20.05.2025 до Відділу надійшло рішення по справі № 520/5441/25 від 14 травня 2025 року щодо визнання протиправною та скасування постанови задоволено частково, а саме: скасовано постанову Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №77318015 від 27.02.2025 та скасувати постанову Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт коштів боржника від 27.02.2025. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. 26.05.2025 державний виконавець, керуючись статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року по справі № 520/5441/25 винесено постанову про зняття арешту з коштів. Постанову про зняття арешту з коштів боржника направлено на виконання до банків-учасників електронного документообігу. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, справа № 643/84/25, 28.02.2025 Московським районним судом м. Харкова скасовано постанову № 01/2832 від 23.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, складену начальником Борисовим Євгеном, а провадження у справі закрито. 06.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 по справі № 643/84/25 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та зобов`язання вчинити певні дії, постанову № 01/2832 від 23.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складену начальником Борисовим Євгеном скасовано, а провадження у справі закрито. Тобто постанова № 01/2832 від 23.12.2024 була скасована 28.02.2025, а виконавче провадження було відкрито 27.02.2025. Боржником не було надано рішення, яким постанова № 01/2832 від 23.12.2024 була скасована в судовому порядку. Таким чином, державний виконавець не порушив вимог законодавства при відкритті виконавчого провадження. Виконавчий документ, а саме постанова № 01/2832 від 23.12.2024 була пред`явлена до примусового виконання, на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відповідала вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ було пред`явлено у строк, встановлений законом, та разом з заявою про примусове виконання рішення. У позовній заяві відсутні будь-які підтвердження/докази наявності заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, підстави для повернення коштів, стягнутих на підставі положень статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, на теперішній час відсутні. Вказані дії державного виконавця свідчать про безпідставність тверджень позивача щодо неправомірної бездіяльності державного виконавця.

В відповіді на відзив державної виконавчої служби позивач просив постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, приватного виконавця для притягнення до дисциплінарної або кримінальної відповідальності.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Герман А.В., яка діє на підставі виданої довіреності, направила суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Республіки України, в особі Головного управління казначейської служби про стягнення матеріальної та моральної шкоди у загальній сумі 82544,48 грн. Головне управління не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з Державного бюджету та Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Зі змісту постанови випливає, що з банківського рахунку позивача на депозитний рахунок виконавчої служби державним виконавцем стягнуто виконавчий збір та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 246,55 грн., мінімальні витрати не було повернуто. Мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 246,55 грн. не були зараховані до бюджету, а отже вони не можуть бути з нього повернуті. Також, Головне управління є юридичною особою, у правовідносини з позивачем не вступало, його права не порушувало, тому позовні вимоги в частині стягнення з нього матеріальної шкоди є незаконними та підлягають залишенню без задоволення. Щодо відшкодування моральної шкоди, то саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту перенесення ним душевних страждань, душевного або фізичного болю, приниження честі та гідності, а також ділової репутації, свідчить про необгрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. В свою чергу, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Так, реалізація позивачем свого права на оскарження дій державного виконавця до суду в межах виконавчого провадження не є підставою для відшкодування їй моральної шкоди, оскільки не є безумовним доказом неправомірності дій органу ДВС. Щодо залучення Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області у справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то безспірне списання коштів за рішеннями суду з державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам здійснюється виключно Державною казначейською службою України. В Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У Головному управлінні таких повноважень не має, не має відповідних бюджетних призначень та відкритих рахунків для зазначених цілей, воно забезпечує лише передачу відомостей та документів до Казначейства України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 19.12.2024 року відносно позивача було складено протокол № 20286 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до змісту якого позивач отримавши повістку № 594329 про прибуття 24.11.2024 року о 08:00 год. для уточнення військово-облікових даних, однак в порушення вимог абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону» без поважної причини своєчасно та особисто в зазначений у повістці строк не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у вказаному протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14:00 год. 24.12.2024 року.

Водночас, 23.12.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято оскаржувану постанову № 01/2832.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову № 01/2832 від 23.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано, а провадження у справі закрито. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду ніким не оскаржено та набрало законної сили 10.03.2025.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України № 1404-VІІІ від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон України «Про виконавче провадження»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною третьою статті 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно зі статтею 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Згідно з ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Крім того, ч.ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Судом встановлено, що постановою №01/2832 від 23.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 накладено на позивача штраф у сумі 17000,00 грн.

Не погодившись зі вказаною постановою, позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, зокрема, просив суд визнати протиправною та анулювати постанову №01/2832 від 23.12.2024.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 у справі №643/84/25 адміністративний позов задоволено частково. Постанову №01/2832 від 23.12.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано, а провадження у справі закрито. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

З Єдиного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 у справі №643/84/25 набрало законної сили 10.03.2025.

Водночас, вважаючи, що штраф позивач не сплатив в добровільному порядку, ІНФОРМАЦІЯ_3 12.02.2025 направлено постанову від 23.12.2024 за №01/2832 для виконання до Салтівського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №13/103 від 12.02.2025.

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 27.02.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77318015, а також стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3400 гривень, копія якої наявна в матеріалах справи.

27.02.2025 керуючись статтями 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/ електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 37703,00 грн.

Відтак, підсумовуючи все вищевикладене та беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи те, що постанову №01/2832 від 23.12.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 у справі №643/84/25, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання постанови №77318015 від 27.02.2025 неправомірною є обґрунтованими та підставними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправною та скасування постанови задоволено частково. Скасовано постанову Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 77318015 від 27.02.2025. Скасовано постанову Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт коштів боржника від 27.02.2025. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави 968 гривень 96 копійок.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/5441/25 від 14 травня 2025 року ніким не оскаржено та набрало законної сили 14 червня 2025 року.

Згідно з положеннями ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.06.2025, копія якого знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що в рамках примусового виконання постанови № 01/2832, виданої 23.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , вжитими державним виконавцем заходами звернуто стягнення на кошти боржника. Платіжними інструкціями на примусове списання коштів з арештованих рахунків в банківських установах стягнуто грошові кошти в сумі 246,55 грн., які відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», розподілено та перераховано як витрати виконавчого провадження.

У зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, керуючись пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», 06.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа.

Згідно з п. 61 постанови від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим стягнути з Салтівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 246 грн. 55 коп.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із внесеними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними в постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (із змінами та доповненнями), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що реалізація позивачем свого права на оскарження дій державного виконавця до суду в межах виконавчого провадження не є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки не є безумовним доказом неправомірності дій державної виконавчої служби.

Таким чином, суд вважає можливим в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за його недоведеністю.

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Частиною п`ятою статті 262 ЦПК України визначено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Виходячи з вищенаведеного, стаття 262 ЦПК України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли.

У постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

З урахуванням того, що в межах цієї справи суд, оцінюючи дії не встановив умов, визначених ст. 262 ЦПК України, у задоволенні вимог позивача про постановлення окремої ухвал вважає необхідним відмовити.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, суд стягує з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в дохід держави судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, 274, 277 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 246 (двісті сорок шість) грн. 55 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області відмовити.

Стягнути з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складене 10.12.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса: м. Харків, вул. Куликівська, 12;

Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, , адреса: 61166, м. Харків, вул. Єніна Євгенія, 18.

Суддя Харченко А.М.