Справа № 357/6408/25
Провадження № 2/357/3541/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,
представник позивача адвокат Олійник О.Г.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: 1) Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради; 2) Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України; 3) Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, про позбавлення батьківських прав,
У травні 2025 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , 2014 року народження.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1 та в них народився син ОСОБА_4 . Після початку широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач з дітьми виїхали до Республіки Польща, а саме 26.02.2022 без згоди батька. 29.05.2023 відповідач разом з дітьми прибули в Україну та вибули 10.06.2023 до Республіки Польща. 08.09.2023 позивач був мобілізований та розпочав службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, а 16.11.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято рішення у справі № 357/8881/23 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до змісту рішення судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам подружжя. Під час перебування на території Республіки Польща син позивача - ОСОБА_3 , відвідував місцеву школу. Відносини з однокласниками не склались, він дуже сумував за домівкою та за татом, почав замикатись в собі, що вплинуло на успішність в школі. В той самий час відповідач влаштовувала своє особисте життя. 29.06.2024 малолітній син позивача - ОСОБА_3 , в`їхав на територію України у супроводі своє старшої сестри - ОСОБА_5 , що меже підтвердити свідок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.
22.05.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, залучено до участі у справі в якості третьої особи Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.
17.06.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України.
22.07.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання (провадження) та призначити розгляд справи по суті 18.09.2025.
05.11.2025 ухвалою суду повернуто без розгляду клопотання ОСОБА_2 про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції.
З метою повторного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи судом 06.11.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 02.12.2025, 14:10 год.
Відповідач в судові засіданні не з`явилась повторно, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання та через систему «Електронний суд», з відзивом (запереченнями) на позов або клопотанням про відкладення судового засідання до суду не зверталась, тому, за згодою сторони позивача, суд на місці ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Представники Військових частин НОМЕР_2 та 3061 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку.
Представник Військової частини НОМЕР_1 приймав участь в судовому засіданні через систему відеозв`язку, в подальшому подав заяву про розгляд справи без участі.
В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, пояснивши, що відповідач у Польщі створила нову родину, ОСОБА_6 у Польщі почали булити місцеві діти, тому йому було психологічно важко і він вирішив повернутись до дому, виїхавши із старшою донькою, яка живе і навчається у Польщі. У вихованні ОСОБА_7 йому допомагає його матір (бабуся), а відповідач не цікавиться сином. Зараз у Міши перехідний вік, з ним важко. Цей позов не пов`язаний з військовою службою. Головне, що відповідач не цікавиться дитиною.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Куряченко Ю.М., підтримав позов та просив його задовольнити. Пояснив, що відповідач жорстоко поводилась з дитиною, залишивши його без материнського піклування та без емоційного контакту з ним. У разі позбавлення відповідача батьківських прав вона матиме право поновити свої права через суд, а рішення суду про позбавлення її батьківських прав надасть визначеність самому малолітньому.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Олійник О.О., підтримав позов та просив його задовольнити, надав пояснення та виступив у судових дебатах з викладених у позовній заяві обставин.
Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету, пояснивши, що в Польщі у Міши не склались стосунки з однокласниками, вони ображали його. З відповідачем був телефонний зв`язок по Вайберу, фактично вона погодилась із позовом.
Заслухавши позивача, його представників, представника третьої особи-1, думку неповнолітнього, а також дослідивши матеріали, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомивши дату його проголошення.
Судом встановлено наступне.
16.11.2023 заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/881/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.07.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 627.
Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24.07.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 627, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім`ї не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя.
Від спільного проживання сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 318.
З копії листа Державної прикордонної служби, на запит № 6 від 20.11.2024 адвокату Ю. Куряченку, наявність відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 22.02.2022 по 27.11.2024 малолітнього ОСОБА_3 , а саме: 26.02.2022 (виїзд) без згоди батька; 29.05.2023 (в`їзд); 10.06.2023 (виїзд) з мамою; 29.06.2024 (в`їзд).
За змістом копії довідки № 346 від 12.06.2024 Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації з 08.09.2023.
Відповідно до характеристики учня 5 класу Шкарівського опорного ліцію-гімназії ОСОБА_3 , учень вихований, має доброзичливий характер, легко знаходить спільну мову з однолітками та вчителями. Проживає з бабусею, яка дбає про його виховання та підтримує у навчанні. Батько служить у Збройних Силах України, що є важливим прикладом відповідальності та патріотизму, любить і дбає про сина. Мати проживає за кордоном та не бере участь в навчальному процесі та житті дитини.
За адресою: АДРЕСА_1 , складаний акт обстеження оцінки потреб ОСОБА_9 . В акті також зазначено, що зі слів ОСОБА_4 він дуже сумує за татом, коли його немає поруч. Він проживає та любить тата. З мамою стосунки погані, спілкуються 2-3 разів у місяць (а.с. 20). Коментар (а.с. 24-25): через відсутність ОСОБА_10 з поважний причин (військова служба) дома, дитина проживає з бабусею, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно акту № 06/2025 від 22.01.2025 про фактично проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою проживають: ОСОБА_11 (зареєстрована); ОСОБА_1 (незареєстрований, але фактично проживає з липня 2024); ОСОБА_9 (незареєстрований, але фактично проживає з липня 2024).
Згідно довідки № 1378 від 29.05.2025 Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України вбачається, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації з 01.05.2025.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 497 від 24.06.2025 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовної її малолітнього сина ОСОБА_2 » вирішено, що ОСОБА_2 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків з виховання сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини.
За змістом вказаного рішення № 497 вбачається, що під час обстеження службою у справах дітей Білоцерківської міської ради житлово-побутових умов родини позивача за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що за вищевказаною адресою створені задовільні умови для повноцінного розвитку й життєдіяльності дитини. ОСОБА_4 з бабусею мешкають в однокімнатній квартирі, але в їх користуванні перебуває ще й розміщена поряд трикімнатна квартира, в якій облаштована згідно з віковими й особистими потребами хлопця окрема кімната. ОСОБА_4 повідомив, що тут вони проводять час разом із батьком, коли у нього виникає можливість побувати вдома. Мати, зі слів малолітнього, не цікавиться його навчанням, вихованням, станом здоров`я й розвитком, дуже рідко телефонує йому і тому він ображений на неї.
Питання щодо доцільності підготовки та подання до суду висновку органу опіки і піклування про вирішення вищезазначеного судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_4 розглядалося комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради в присутності малолітнього ОСОБА_4 та його тітки. Батьки дитини брали участь у засіданні комісії в телефонному режимі. Відповідач повідомила через мобільний застосунок для дзвінків і обміну інформацією Вайбер, що вона мешкає в Республіці Польща, працевлаштована, має іншу сім`ю й не планує повертатися в Україну, а тому не має можливості проживати з сином, особисто виховувати й утримувати його, ОСОБА_12 заявила, що вона підтримує позов і просить розглядати спір без її присутності. Позивач, який тепер перебуває на військовій службі, звернув увагу членів комісії на те, що ОСОБА_4 фактично залишився без батьківського піклування і тому він бажає особисто займатися вихованням сина, який наразі глибоко переживає психологічну травму й особливо потребує його батьківської уваги та підтримки.
Згідно наявних у справі відомостей відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_13 та за відсутності батьків у залі судового засідання заслухано думку ОСОБА_3 , який повідомив, що йому 11 років, займався раніше боротьбою, але покинув, оскільки не любить битись і завдавати людині шкоду. ОСОБА_14 живе з бабусею ОСОБА_15 по АДРЕСА_3 . Тато інколи з ними, а інколи на ОСОБА_16 , він військовий у Києві. Мама живе у Польщі біля трьох років, як почалася війна. Також і він (хлопчик) поїхав у Польщу з мамою та сестрою ОСОБА_17 . В Польщі над ним знущались діти, що він поганий українець і щоб повертався помирати. Мама нічого не робила, а сестра ходила до школи та вирішувала питання щодо булінгу. Але нічого не змінювалось і його продовжували булити, він звертався до вчителів, але нічого не змінювалось. Сестра ОСОБА_18 бачила як він страждав і сказала щоб я повертався в Україну, бо тут добрі діти. Сестрі 20 років і вона вчиться в університеті у Польщі. Сестра привезла його (хлопчика) у ОСОБА_19 . ОСОБА_20 не хотіла сюди їхати, в неї там робота, її часто не було вдома. Мама з сестрою сварились щодо нього. Тут йому добре живеться і він сказав мамі, що в Польщу ніколи не повернусь, після того, що там пережив. Тато допомагає грошима на репетиторів. Хоче щоб тато більше часу проводив з ним, в нього немає бажання дзвонити мамі, вона рідко дзвонить. Бабуся на пенсії, але продовжує працювати, оскільки в неї мала пенсія. Вдома все нормально, їжа є. Мама наказувала його, кричала, а сестра захищала. Мама тільки відповідала, що з часом все налагодиться і що коли у сестри буде вільний час, то сестра сходить у школу і розбереться, але нічого не змінювалось. В ОСОБА_21 також було тяжко через невідому мову. ОСОБА_20 його не била. Якщо мама повернеться, то він залишиться з батьком. Він маму не простить і зовсім не хоче з нею спілкуватись. Наче у мами є інший чоловік ОСОБА_22 , він поляк. ОСОБА_23 ОСОБА_18 не любить ОСОБА_22 .
Після заслуховування думки дитини психолог повідомила в судовому засіданні, що хлопець чуйний, емоційний. Дитина відчуває образу на матір. Міша вільно висловлював свою думку.
При вирішенні справи суд зазначає наступне.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено підстави позбавлення батьківських прав, зокрема якщо мати, батько:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав:
1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;
2) перестає бути законним представником дитини;
3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).
Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан, який триває.
Загальновизнаним фактом є збройна агресія російської федерації проти України, постійні обстріли території України, що безпосередньо несе загрозу життю і здоров`ю населення.
Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих матері щодо дитини на виховання, захист інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
З матеріалів справи та пояснень неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що після введення в Україні воєнного стану ОСОБА_4 проживав у Республіці Польща разом з матір`ю (відповідачем) та сестрою ОСОБА_8 . 29.06.2024 ОСОБА_4 повернувся в Україну та з цього часу проживає за однією адресою з бабусею ОСОБА_11 . Позивач періодично проживає з ними, періодично в квартирі по АДРЕСА_4 , проходить військову службу у місті Києві.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом під час з`ясування думки ОСОБА_4 встановлено, що дитина відчуває образу на матір фактично через її бездіяльність на ситуацію, яка склалася у Польщі, а саме через образи ОСОБА_4 з боку його однолітків. Також ОСОБА_4 було там складно через іншу мову. Внаслідок цього ОСОБА_4 повернувся в Україну 29.06.2024. Матір йому інколи телефонує, але в нього ( ОСОБА_4 ) немає бажання дзвонити мамі.
Позовна заява про позбавлення батьківських прав надійшла до суду 02.05.2025.
В силу вимог ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Враховуючи фактичні обставини справи, на переконання суду, лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатнім для позбавлення матері таких прав.
Вказаний висновок ґрунтується, зокрема, що відповідач повідомила через мобільний застосунок для дзвінків і обміну інформацією Вайбер, що вона мешкає в Республіці Польща, працевлаштована, має іншу сім`ю й не планує повертатися в Україну, а тому не має можливості проживати з сином, особисто виховувати й утримувати його, ОСОБА_12 заявила, що вона підтримує позов і просить розглядати спір без її присутності.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі № 455/307/22).
Окрім цього, у висновку органом опіки та піклування не вказано яким чином позбавлення матері неповнолітнього ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина відповідатиме інтересам дитини, а не одного з батьків.
З огляду на викладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає його необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.
У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/19 вказано, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері з урахуванням фактичних обставин цієї справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення матері (відповідача) батьківських прав стосовно неповнолітнього сина.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 258, 263-266, 268, 273, 280, 282, 352, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Третя особа-2 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, адреса: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 .
Третя особа-3 Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, адреса: АДРЕСА_6 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя А. Ю. Цуранов