печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просив суд ухвалити рішення, яким: розірвати шлюб між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 14 січня 1989 року у Виконавчому комітеті Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 2.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності просить шлюб між сторонами розірвати та не надавати сторонам строку на примирення.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідачка направила суду клопотання про надання сторонам строку на примирення, посилаючись на те, що вона заперечує проти розірвання шлюбу та вважає можливим збереження сім`ї. Окрім цього відповідачка, просила суд викликати позивача у судове засідання для підтвердження того, що позивач особисто підписав та скерував до суду свою позовну заяву про розірвання шлюбу. У зв`язку з тим, що на думку відповідачки, позов підписаний іншою особою а не позивачем, просила призначити судову почеркознавчу експертизу для встановлення цієї обставини.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши зміст позову та поданих відповідачкою клопотань, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 січня 1989 року у Виконавчому комітеті Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вирішення даного спору досяг повноліття.

Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові.

З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Позивач не вважає можливим збереження сім`ї та категорично заперечує проти надання судом строку на примирення.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Посилання відповідачки на те, що надання строку на примирення сприятиме стабілізації емоційного стану позивача та призведе до зміни його наміру розірвати шлюб з відповідачкою суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідачка направляла дане клопотання позивачу, будь-якої реакції на дане клопотання від позивача до суду не надходило. В той же час, позивач як у своєму позові так і в окремій заяві від 05 серпня 2025 року прямо зазначив, що заперечує проти надання сторонам строку на примирення. Серед іншого суд надає оцінку тій обставин, що відповідачка у своєму клопотанні не зазначає які саме дії вона має намір вчинити задля збереження сім`ї. Зі змісту клопотання не вбачається чи продовжує подружжя спілкування, що могло б сприяти їхньому примиренню, відтак дане клопотання суд вважає необґрунтованим.

Що стосується посилань відповідачки на те, що позов про розірвання шлюбу підписаний не позивачем, а іншою особою, суд зазначає, що незважаючи на те, що позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позивач щоразу повідомлявся про дату та час кожного судового засідання, будь-яких заходів щодо відкликання позову не вжив, що, у свою чергу свідчить про відповідність заявлених вимог дійсному волевиявленню позивача.

За таких обставин, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110,112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 1989 року за актовим записом № 2, у Виконавчому комітеті Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Повне рішення суду складено 01 грудня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Суддя