ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21594/25

Провадження № 22-ц/820/2539/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А. М.

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу № 686/21594/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року, у складі судді Карплюка О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором позики у розмірі 26400 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 лютого 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику №. Договір укладено в письмовій формі у виді електронного документа відповідно до вимог, передбачених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронну комерцію». За умовами договору метою отримання кредиту є споживчі потреби; строк кредиту 360 днів; дата надання кредиту 11.02.2025 або наступний за ним календарний день; стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту; 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту; комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договору кредиту у день надання кредиту.

Перерахування позичальнику кредитних коштів у розмірі 10000 грн на виконання умов договору здійснено шляхом грошового переказу, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної відповідачем під час укладення договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів, виданою ТОВ «ФК «Контрольний Дім». Тому, ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн на умовах, погоджених сторонами. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.07.2025 становить 26400 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту; 14900 грн заборгованість за процентами; 1500 грн комісія за надання кредиту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанас» заборгованість по тілу кредиту в сумі 10000 грн, заборгованість за процентами 14900 грн, комісію -1500 грн, а всього: 26400 грн та судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що сторони уклали договір в письмовій формі, в якому узгодили істотні умови кредитування, а тому заборгованість по кредиту у розмірі 26400 грн підлягає стягненню на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість по тілу кредиту в сумі 10000 грн та заборгованість за процентами в сумі 5000 грн, а всього 15000 грн та судовий збір в сумі 1376,36 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення комісії в сумі 1500 грн та частини процентів в сумі 9900 грн відмовити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно надано оцінку несправедливим умовам кредитного договору, зокрема в частині нарахування процентів, що призвело до стягнення з ОСОБА_1 непропорційної суми. Апелянт вважає, що рішення суду в частині стягнення 14900 грн процентів та 1500 грн комісії є незаконним та необґрунтованим. Розмір процентів значно перевищує суму основного боргу, є очевидно непропорційною сумою компенсації та свідчить про істотний дисбаланс на шкоду ОСОБА_1 як споживача. Встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором. З урахуванням суми позики в розмірі 10000 грн, максимальна сума процентів, яку можна було б вважати пропорційною «компенсацією» не повинна перевищувати 50% від цієї суми, тобто, 5000 грн. Посилається на те, що видача кредиту не є окремою послугою, яка надається споживачу, а є виконанням основного обов`язку кредитора за кредитним договором. Дія з видачі кредиту є реалізацією обов`язку самого кредитора, яку він вчиняє у власних інтересів, оскільки вона є передумовою для отримання ним прибутку у виді процентів. Стягнення комісії у розмірі 1500 грн є платою за видачу кредиту або за обслуговування кредиту, що по суті є платою за виконання основного зобов`язання. Апелянт вважає, що умова кредитного договору, яким передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 1500 грн, обмежує його права як споживача, а отже, відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 369 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 11 лютого 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у кредит № , який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 6573 11.02.2025 об 11:13.

Відповідно до положень зазначеного договору товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту), проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн; строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 21 день, останній платіж з періодом внесення 3 дні. Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту) та процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що позичальник виконує свої зобов`язання на умовах та у строки, зазначені в договорі (пункти 2.2., 2.3, 2.4,2.5.).

Згідно із умовами пунктів 2.6, 2.6.1, 2.6.2 договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. цього договору та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору. В цей період можливе використання позичальником право користування кредитом за зниженою процентною ставкою. 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Знижена процентна ставка 0,4% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо позичальник 04.03.2025 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п.2.7. договору комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту становить 0%, це означає, що комісія за видачу кредиту відсутня.

У пункті 3.1.договору вказано, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 .

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.3.1. договору (п. 3.4.).

Вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у поряду та випадках, передбачених в п.6.4. договору (п.5.1.11.).

Відповідно до довідки про перерахування коштів, виданої ТОВ ФК «Контрактовий Дім» здійснено переказ коштів на користь ОСОБА_1 на номер картки НОМЕР_2 11.02.2025 об 11:14 в сумі 10000 грн (а.с.18).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 11.02.2025 укладеного з ОСОБА_1 , станом на 10.07.2025 залишок заборгованості складає 26400 грн, з яких: 10000 грн- сума кредиту, 14900 грн нараховані проценти, 1500 грн комісія (а.с.57-60).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення процентів та комісії по кредитному договору, а тому рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не є предметом апеляційного оскарження.

Вирішуючи питання щодо стягнення процентів та комісії за надання кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що вони передбачені умовами договору, тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

Судом встановлено, що договір надання грошових коштів у кредит № від 11.02.2025 підписано відповідачем з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 9573.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянт посилається на те, що встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що свідчить про непроційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором.

Вирішуючи питання щодо розміру процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» п. 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що максимальний розмір денної процентної ставка має бути не більше 1%.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, проценти по кредиту нараховувалися, виходячи з процентної ставки, передбаченої умовами кредитного договору у розмірі 1% в день, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення процентів за період з 11.02.2025 по 10.07.2025 у розмірі 14900 грн.

Умови договору про сплату процентів за користування кредитом не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін, оскільки розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін, договір укладено в електронній формі, з умовами договору відповідач був ознайомлений та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання. Кредитний договір укладено на визначений термін, відповідно до умов якого відповідач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, оскільки відносини у ній не є релевантними із відносинами, які склалися між сторонами у цій справі. У вказаній справі, як було встановлено судом, позичальник на виконання умов договору ще в перші місяці строку дії договору сплатив грошові кошти, що перевищували розмір тіла кредиту, а ОСОБА_1 заборгованість за кредитом не погашав жодного разу.

Однак, помилковими є висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 1500 грн.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.

Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року у справі №204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит № від 11.02.2025встановлено зобов`язання ОСОБА_1 сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 1500 грн.

Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1500 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача ТОВ «Іннова Фінанс».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, зокрема, не перевірив правомірність стягнення комісії за надання кредиту, неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по комісії з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо стягнення комісії за надання кредиту, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Іннова Фінанс» заявлено з ціною 26400 грн і задоволено на суму 24900 грн, тобто на 94,32% (24900х100:26400х100).

Тому, з ОСОБА_1 на користь «Іннова Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2284 грн 81 коп (2422,4х94,32%).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року скасувати в частині стягнення комісії та стягнення судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Викласти резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (, місто Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10) заборгованість по тілу кредиту 10000 грн, заборгованість за процентами 14900 грн., всього 24900 грн.

В частині позовних вимог про стягнення комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (, м.Київ, вул.. Верхній Вал, буд. 10) судовий збір у сумі 2284 грн 81 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко