П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, повний текст рішення суду складено 14 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Галаган В.І. у м. Києві, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до суду з позовом, у якому просило суд стягнути з солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 132 558,78 грн., з яких: 85 264,86 грн. - заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення; 7 647,55 грн. - 3% річних; 39 403,54 грн. - інфляційні витрати; 242,83 грн. - пеню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальні послуги з централізованого постачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачі отримують від позивача житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води на підставі публічного Договору, який був опубліковано 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510). Однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги на загальну суму 132 558,78 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року позов ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 118 029,02 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «АК «Київводоканал» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних витрат через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПрАТ «АК «Київводоканал», зазначає, що в основу часткового задоволення позовних вимог щодо 3 % річних та інфляційних втрат суд першої інстанції поклав Закон України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19». При цьому, судом першої інстанції залишено поза увагою, що норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належать інфляційні втрати та 3 % річних, положення ст. 549, 625 ЦК України є різними за своєю правовою природою. Водночас позивачем заявлені інфляційні втрати та 3% річних, які за своєю суттю та правовою природою мають компенсаційний характер та покликані відшкодувати матеріальні втрати (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено. З наданого ПрАТ «АК «Київводоканал» суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати не нараховувалися на заборгованість, яка виникла в період з лютого 2022 року по грудень 2023 року, тобто в період дії воєнного стану. Таким чином, судом першої інстанції не вірно застосовано вимоги ст. 625 ЦК України з урахуванням постанови Кабінету Міністрів «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206, якою передбачено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», забороняється нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що призвело до ухвалення рішення, яке суперечить чинному законодавству України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог,сторонами не оскаржується, а відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

За даними Довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , - з 26 грудня 1984 року по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , - з 26 грудня 1984 року по теперішній час; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - з 14 червня 1991 року по теперішній час; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , - з 25 лютого 2003 року по теперішній час.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2025 року у відповідачів наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму 85 264,86 грн., з яких: заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - 83 583,61 грн.; заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування - 1 681,25 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що на території України з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в період воєнного стану та до 01 січня 2024 року нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат - також заборонено, тому нарахування позивачем за спірний період з березня 2020 року 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 року по квітень 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість відповідачів перед позивачем складає 132 558,78 грн., з яких: 85 264,86 грн. - заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення; 7 647,55 грн. - 3% річних; 39 403,54 грн. - інфляційні витрати; 242,83 грн. - пеня.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11 березня 2020 року на всій території України з12 березня 2020 року запроваджено карантин.

Пунктом 4 частини 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За змістом статті 552 ЦК, частини 2 статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

З огляду на вищевикладене, проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав встановлення карантину та заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Крім того, позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було враховано положення постанови Кабінету Міністрів України № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Так, із надано розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 12 296,18 грн., а також трьох відсотків річних - 2 233,58 грн. за період з 01 березня 2020 року по 31 січня 2022 року, тобто в межах вимог апеляційної скарги.

Отже, висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду в цій частині прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ПрАТ «АК «Київводоканал» сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., при подачі апеляційної скарги - 4 542,00 грн., що разом становить 7 570, 00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення апеляційної скарги, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 570,00 грн., а саме по 1 892,50 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01 березня 2020 року по 31 січня 2022 року та судового зборускасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних та інфляційний витрат за період з 01 березня 2020 року по 31 січня 2022 року задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», місце знаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664, 3 % річних у розмірі 2 233,58 (дві тисячі двісті тридцять три) гривні 58 копійок та інфляційні витрати у розмірі 12 296,18 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто шість) гривень 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», місце знаходження: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664, судовий збір у розмірі 1 892,50 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) гривні 50 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А