ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/886/24 Номер провадження 22-ц/814/4085/25Головуючий у 1-й інстанції Лівер І. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Карпушин Г.Л., Обідіна О.І.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника позивача адвоката Казакова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Казаковим Олегом Анатолійовичем,

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року, постановлене суддею Лівер І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

30.08.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування підстав позову зазначає, що за час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, у них народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що спільне життя сторін не склалося і починаючи з 2016 року шлюбні відносини між ними припинилися. Їх спільний син залишився проживати разом із батьком, позивачем, та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідачка участі у його вихованні не приймає, його життям не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Із підстав викладеного, вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде відповідати його якнайкращим інтересам.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.08.2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, доцільність застосування якого у цій справі недоведена належними та беззаперечними доказами.

Позивач, в інтересах якого діє представник - адвокат Казаков О.А., оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Із підстав, раніше викладених у позовній заяві, цитуючи вимоги статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», статті 150, 157, 164 СК України, вважає, що в ході судового розгляду справи заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому є законними та обґрунтованими.

Наголошує, що відповідачка тривалий час не спілкується із сином, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує матеріальні потреби, зокрема, витрати на харчування та лікування.

Звертає увагу, що в ході судового розгляду справи відповідачка не вжила жодних дій, які б свідчили про зміну її поведінки по відношенню до сина. Остання не подала до суду відзив на позовну заяву та не з`явилася в жодне судове засідання. Натомість подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Заперечує установлені судом обставини, а саме, що в телефонному режимі відповідачка повідомила суд, що заперечує проти позову та має намір з`явитися в судове засідання для дачі пояснень. Зазначає, що така поведінка невластива відповідачці. Тоді як в електронному кабінеті ЄСІТС відсутня реєстрація такої телефонограми і в судовому засіданні вона не оголошувалася.

Наполягає на тому, що звернення в суд із цим позовом спрямоване саме на забезпечення якнайкращих інтересів дитини, а не для ухилення від служби позивача, як про це зазначив районний суд в мотивах оскаржуваного рішення.

Просить врахувати наявний у справі висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 01.10.2025.

Відзив на апеляційну скаргу не находив.

У суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Казаков О.А. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Казакова О.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , його батьками є: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.14/

Згідно із Актом обстеження умов проживання, затвердженим начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради Гмиря Ю.А., умови проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , 2008 р.н., задовільні. Дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного проживання, виховання та розвитку./а.с.15/

23.08.2024 виконавчим комітетом Решетилівської міської ради надано довідку-характеристику на ОСОБА_1 , за змістом якої компрометуючих матеріалів відносно нього у раді немає. Депутатом Решетилівської міської ради не являється./а.с.16/

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.2021./а.с.18-19/

Згідно із довідкою опорного закладу «Решетилівський ліцей імені І.Л. Олійника Решетилівської міської ради» від 27.08.2024 №01-27/189, ОСОБА_3 навчається у 9А класі ліцею. Батько, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню сина, бере участь у виховних та організаційних заходах класу та навчального процесу. Мати, ОСОБА_6 , за роки навчання ні з класним керівником, ні з учителями-предметниками з приводу навчання та виховання не спілкувалася. Потребами сина не цікавилася ні особисто, ні по телефону. На батьківських зборах жодного разу присутньою не була./а.с.17/

16.10.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову в повному обсязі з проханням проводити розгляд справи за її відсутності./а.с.89/

Рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 26.11.2024 №225 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При складанні такого висновку встановлено, що про стійке небажання цікавитися дитиною та її життям свідчить той факт, що не було жодного звернення ОСОБА_6 до служби у справах дітей або до виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні дитини та визначення способу участі матері у вихованні сина. Тобто, матері у спілкуванні з дитиною не перешкоджали, але вона свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками.

З дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальником служби ОСОБА_7 та практичним психологом Центру надання соціальних послуг Решетилівської міської ради ОСОБА_8 проведена бесіда 17.10.2024 в ході якої хлопець зазначив, що мати з ним практично не спілкується, матеріально не підтримує, мати для нього фактично чужа людина. ОСОБА_6 не відвідує сина, подарунків не надсилає, його життям не цікавиться. Неповнолітній ОСОБА_3 власноручно написав заяву на ім`я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради, в якій зазначив, що він не заперечує проти позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.

Мати дитини запрошували на засідання комісії 25.10.2024, 21.11.2024, але жодного разу вона не з`явилася, лише в телефонному режимі зазначила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав, про що надала суду відповідну заяву./а.с.97-100/

15.05.2025 секретарем судового засідання Решетилівського районного суду Полтавської області Лещенко В.В. складено довідку про телефонограму про те, що ОСОБА_6 заперечує проти позову і з`явиться до суду для написання відповідних клопотань (заяв)./а.с.147/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що надані позивачем докази не доводять факт злісного нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками щодо сина, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Тоді як самі по собі наведені позивачем факти недостатньої участі мати у вихованні, не можуть бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав, районний суд до уваги не взяв, указавши, що він суперечить інтересам дитини. Натомість озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки не завжди може відповідати її інтересам та може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку.

Із підстав викладеного, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема, в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами першим, другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Наведений обов`язок ним не виконано, а тому за правилами частини 4 статті 12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

При вирішенні спору в цій справі суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, матеріали справи не містять, як і доказів того, що відповідачка притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до малолітнього сина.

Відтак, розрив між біологічною матір`ю та дитиною сімейних відносин не відповідає інтересам дитини та не може бути виправданий твердженнями позивача щодо недостатньої участі матері у вихованні та утриманні неповнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані посиланням на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, колегія суддів відхиляє, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер. Тоді як той факт, що відповідачка ОСОБА_6 не зверталася до служби у справах дітей або до виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні дитини та визначення способу участі матері у вихованні сина, жодним чином не свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими правами, а отже доцільність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які характеризують виключно особу позивача та його участь у вихованні та утримання сина сторін, що в межах заявленого спору під сумнів не ставиться.

При цьому колегія судді наголошує, що сама по собі суперечлива поведінка відповідачки, яка спочатку визнає позов, а потім заперечує проти йог задоволення, - не заборонена (постанова Верховного Суду від 11.12.2024 справа №760/18839/3). Тоді як відмова відповідачки від батьківських прав не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини, а тому в порядку статті 206 ЦПК України не може бути прийнята судом до уваги (постанова Верховного Суду від 05.03.2025 справа №336/1230/23).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником- адвокатом Казаковим Олегом Анатолійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.12.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Г.Л. Карпушин

О.І. Обідіна