Справа № 635/6196/25
Провадження № 2/635/5070/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

за участі секретаря судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» про стягнення середнього заробітку,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Харківський вагонобудівний завод», в якому просив зобов`язати відповідача поновити виплату йому середнього заробітку, починаючи з 24.02.2022 року по теперішній час та стягнути з відповідача середній заробіток, починаючи з 24.02.2022 року по дату звернення до суду

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27.01.2021 року він працював слюсарем механоскладальних робіт в ТОВ «Харківський вагонобудівний завод». 24.02.2022 року він був мобілізований до лав Національної гвардії України і на теперішній час проходить службу у в/ч НОМЕР_1 НГУ. У період з 26.06.2022 року по 19.06.2025 року позивач перебував у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. Позивача було призвано на військову службу 24.02.2022 і на цей час діяла норма ч.3 ст.119 КЗпП України, відповідно до якого за військовослужбовцями зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. Відповідно до відомостей з Пенсійного фонду України про застраховану особу (форма ОК-5) відповідачем з лютого 2022 року по теперішній час не нараховувався і не виплачувався позивачу середній заробіток за місцем роботи. З урахуванням вищенаведеного, позивач вважає, що припинення виплати йому середньомісячного заробітку є незаконним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, порушує Конституцію України.

Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача адвокат Колодочка Г.В. в судове засідання не прибув, надав суду відзив. У відзиві вказав, що ТОВ ХАРКІВСЬКИЙ ВАГОНОБУДІВНИЙ ЗАВОД зареєстровано за адресою м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, 28-А офіс 111. Проте, за даною адресою знаходиться лише Голова товариства, який, згідно протоколу загальних зборів товариства № 79 від 24.02.2022 року виконує функції з вирішення критичних питань життєдіяльності товариства, а згідно протоколу загальних зборів № 81 від 22.11.2022 року наділений повноваженнями на вчинення дій від імені товариства, у тому числі підписувати договори та угоди без довіреності, які були надані з метою вчинення дій для відновлення виробництва. Виробничі потужності товариства знаходяться за адресою м. Харків, вул. Велика Панасівська, 89. Більшість працівників товариства є мешканцями міста Харкова та Харківської області. 24.02.2022 року у зв`язку з існуючою загрозою для життя та здоров`я працівників товариства, що була зумовлена російською агресією проти України, введенням воєнного стану на всій території України (указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022), який триває до цього часу, та закликом Президента України залишатися вдома, поширеного по всім засобам масової інформації, працівники товариства не вийшли на роботу. Директор товариства ОСОБА_2 виїхав до сім`ї за місцем реєстрації до міста Каховка. З цього часу зв`язок з ним втрачено. Факт збройної агресії та невихід працівників спричинив зупинку товариства у зв`язку з чим 24.02.2022 року учасники товариства на загальних зборах (протокол № 79 від 24.02.2022) прийняли рішення призупинити трудові договори з усіма працівниками товариства до припинення військового стану за виключенням працівників охорони, а питання вирішення критичних питань життєдіяльності товариства покласти на Голову товариства ОСОБА_3 . На підставі прийнятого рішення був оформлений Наказ № 1 від 24.02.2022 року Про призупинення роботи ТОВ ХВБЗ та дії трудових договорів. Згодом учасниками товариства було вирішено провести заходи направлені на відновлення виробництва у зв`язку з чим 24.06.2022 року було призначено нового директора. Проте новий директор не забезпечив виконання поставлених йому завдань по відновленню діяльності товариства і 22.11.2022 року на загальних зборах (протокол № 81 від 22.11.2022) було прийнято рішення надати Голові товариства Доцяку В.М. повноваження на вчинення дій від імені товариства, зокрема, підписувати договори та угоди. До цього часу товариство не працює, з працівниками трудові договори не поновлені, Головою товариства ведеться робота щодо можливого відновлення діяльності товариства. Разом з цим приписами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що «Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України». Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» «Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати». Отже підприємство яке призупинило діяльність внаслідок війни - має беззаперечне право на перенесення власних обов`язків зі звітування, нарахувань та сплат на певний термін, визначений цим Законом. При цьому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією Харківська міська територіальна громада, а також частково Харківська область включено до території, на яких ведуться (велися) бойові дії. В подальшому, починаючи з 15.09.2022 року Харківська міська територіальна громада виключена з переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії з одночасним включенням до цього часу до переліку громад на яких ведуться можливі бойові дії, згідно підпункту 1.8. п. 1 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. Крім того, внаслідок ведення бойових дій збройними силами російської федерації, були здійснені безпосередні обстріли території за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 89, про що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване відповідне кримінальне провадження №0001624 від 15.12.2023. Таким чином, з викладеного слідує, що позовні вимоги пред`явлені до ТОВ ХВБЗ є безпідставними незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 27.01.2021 року прийнято на роботу слюсарем механоскладальних робіт 4 розряду у вагоноскладальний цех ТОВ «Харківський вагонобудівельний завод».

Відповідно до довідки Служби безпеки України №34/к-2458д від 02.07.2025 солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно в період з 26.06.2022 по 19.06.2025 перебував у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.

Згідно із копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 03 липня 2025 року, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Національній гвардії України.

Як вбачається із індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України , ОСОБА_1 з лютого 2022 року не отримував середній заробіток за місцем роботи, в той час він отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» № 79 від 24.02.2022 року з 24.02.2022 року призупинено дію трудових договорів зі всіма працівниками товариства до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше для припинення або скасування воєнного стану, окрім працівників залучених до охорони майна Товариства.

Наказом №1 від 24.02.2022 року «Про призупинення роботи ТОВ «ХВБЗ» та дії трудових договорів було призупинено роботу ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» з 24.02.2022 до дати офіційного закінчення воєнного стану в Україні, призупинено дію трудових договорів зі всіма працівниками Товариства на період дії воєнного стану, який введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до дати офіційного закінчення воєнного стану в Україні, відшкодування (компенсацію) втраченої працівниками заробітної плати і страхового стажу на час призупинення трудових договорів покласти на державу, що здійснює військову агресію проти України.

На загальних зборах (протокол № 81 від 22.11.2022) було прийнято рішення надати Голові товариства Доцяку В.М. повноваження на вчинення дій від імені товариства, зокрема, підписувати договори та угоди з 17.11.2022 року.

До цього часу товариство не працює, з працівниками трудові договори не поновлені.

Як вбачається із фінансової звітності підприємства ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» за 2021 рік, юридична адреса підприємства м.Дніпро, вул.Олеся Гончара б.28а, офіс 111, фактична адреса: м.Харків, вул.Велика Панасівська б.89.

Відповідно до листа Служби безпеки України від 15.12.2023 №70/6-10805 за фактом пошкодження виробничих цехів та складськитх приміщень ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» за адресою: м.Харків, вул.Велика Панасівська,89, внаслідок обстрілів зі сторони військовослужбовців РФ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001624 від 15.12.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України. Вказані відомості також підтверджуються Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку.

У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частинами 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був призваний на військову службу саме у зв`язку з мобілізацією 24.02.2022 року.

Згідно з ч. 2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до ч. 3 статті 119 Кодексу законів про працю України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 210/4194/22 та постанові від 14 вересня 2023 року у справі № 210/4198/22, «із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади. Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні».

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 06 вересня 2023 року у справі № 204/10983/22 (провадження № 61-11200св23), від 14 вересня 2023 року у справі № 332/1195/23 (провадження № 61-11828св23), від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22 (провадження № 61-6588св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/3086/22 (провадження № 61-7027св23), від 01 листопада 2023 року у справі № 642/959/23 (провадження № 61-10909св23), 22 листопада 2023 року у справі № 711/5198/22 (провадження № 61-2999 св 23), від 08 грудня 2023 року у справі № 638/5055/22 (провадження № 61-8486св23), від 08 лютого 2023 року у справі № 242/1792/22 (провадження № 61-9889св23).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, був мобілізований на військову службу з 24.02.2022 року.

Тому з урахуванням положень ч. 3 ст. 119 КЗпП за ним, як працівником ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» зберігається середній заробіток до 18 липня 2022 року включно, а за роботодавцем зберігається обов`язок виплатити всі належні працівникові суми при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України в частині збереження за позивачем середнього заробітку на час перебування на військовій службі поширювалися на нього до 19 липня 2022 року, тобто до дня набрання чинності Законом № 2352-ІХ. А починаючи з 19 липня 2022 року відповідач не має обов`язку зберігати за позивачем середній заробіток.

Звільнивши з 19 липня 2022 року роботодавців від обов`язку з виплати щомісячного забезпечення мобілізованим працівникам, 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно з якою компенсував скасування збереження середньомісячної заробітної плати одночасним збільшенням грошового забезпечення військовослужбовцям за місцем проходження служби.

Отже, підсумовуючи все вищенаведене та враховуючи, що починаючи з 19 липня 2022 року частиною 3 статті 119 КЗпП України вже не передбачено збереження за працівниками прийнятими на військову службу середнього заробітку на підприємстві, а передбачено лише збереження місця роботи, посади, суд приходить до висновку, що підстави нарахування і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року на теперішній час відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент видачі відповідно наказу відповідача від 24.02.2022 року (надалі Закон) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Суд звертає увагу, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 статті 13 Закону передбачено, що призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Відповідач надав суду належні та допустимі докази, що трудові відносини між сторонами з 22 лютого 2022 року перебували у стані тимчасового призупинення. Відтак, з зазначеного часу у відповідача був відсутній обов`язок здійснювати відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам, в тому числі і позивачу у справі.

При цьому, як вбачається із Індивідуальних відомостей про застраховану особу, ОСОБА_1 з лютого 2022 року по червень 2025 року виплачувалось грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 НГУ

За вищевказаних обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» про стягнення середнього заробітку.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання (перебування) АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод", , місцезнаходження: 49005, м.Дніпро, вул.Олеся Гончара б.28а, офіс 111, фактична адреса м.Харків, вул.Котлова,89.

Суддя С.А.Лук`яненко