РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4515/25

провадження у справі № 2/0285/2071/25

12 грудня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.В.,

сторони та учасники у справі:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 ,

відповідач Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області, представник Мельничук Н.Ф.,

співвідповідач орган опіки та піклування в особі Олевської міської ради Житомирської області,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області та органу опіки та піклування в особі Олевської міської ради Житомирської області про скасування усиновлення,-

встановив :

15.08.2025 позивачі подали до суду позовну заяву, в якій після зміни позовних вимог просили постановити рішення суду, яким скасувати усиновлення неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до усиновлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (до усиновлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), встановленого рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 24.05.2011 у справі № 2-о-121/2011. Внести зміни до актових записів про народження ОСОБА_4 № 100 від 10.11.2008 та ОСОБА_8 № 118 від 08.02.2020, складених відділом ДРАЦС Олевського районного управління юстиції Житомирської області, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини, та виключити з актових записів відомості про їх як усиновлювачів. Неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до усиновлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (до усиновлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) передати під опіку органу опіки та піклування в особі Олевської міської ради Житомирської області.

В обґрунтування позову вказали, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, ними усиновлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено їх прізвища, по батькові, дату народження ОСОБА_9 та місце народження дітей. З моменту усиновлення вони створили всі необхідні умови для проживання, розвитку, відпочинку та навчання дітей. Свої обов`язки вони виконували у повному обсязі, приймали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як своїх рідних, завжди вважали їх рідними, дарували свою батьківську любов і підтримку, опікувалися їх благополуччя, займалися їх вихованням та прикладали максимум зусиль для забезпечення належного рівня їх життя.

Стосунки з дітьми спочатку склалися добре, між ними панувала гармонія. Однак, з часом почалися проявлятися незрозуміла поведінка, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали неадекватно себе поводити, почастішала агресія до оточуючих, влаштовували конфлікти, переставали їх слухати. У подальшому вони вимушені були звернутися до лікарів для з`ясування причин такої поведінки та її коригування.

У 2019 році вони пройшли з сином ОСОБА_9 обстеження та лікування (з 24.10.2019 по 19.11.2019) у Дитячому центрі психологічного здоров`я, де сину було встановлено діагноз порушення поведінки та емоцій змішаного генезу, помірна емоційно-вольова нестійкість та тривожно-збудливим типом. З того часу почалося постійне лікування сина ОСОБА_9 , проте психічний стан здоров`я останнього не змінювався. Навпаки, агресивна та неадекватна його поведінка стала все частішою, її не можна було контролювати, його не можна було заспокоїти. З боку ОСОБА_9 почалися проявлятися дії, які створювали небезпеку для оточуючих, особливо для їх рідного сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони найбільше хвилюються за свого рідного сина ОСОБА_12 , який страждає від дій свого брата та сестри, але через стан свого здоров`я не може себе захистити. При цьому, психічна хвороба сина ОСОБА_9 тільки загострюється, що проявляється у негативній поведінці по відношенню до оточуючих. Останній провокує конфлікти, часто агресивно себе поводить, не реагує на зауваження, некерований.

У доньки ОСОБА_10 перші прояви хвороби почали проявлятися у 2023 році. Вперше вона була на обстежені та лікуванні у Дитячому центрі психічного здоров`я у період з 30.06.2023 по 14.07.2023, де було встановлено їй діагноз змішаний розлад поведінки та емоцій у дитини з легкими когнітивними порушеннями.

Не зважаючи на періодичні лікування поведінка усиновлених дітей стала нестерпною, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 постійно проявляють агресію до оточуючих, у тому числі, до них та свого брата ОСОБА_12 . Як наслідок між ними склалися, незалежно від їх волі, стосунки, які роблять неможливе їх спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків. При цьому, найбільше страждає їх рідний син ОСОБА_12 , який не може самостійно пересуватися та вимушений постійно перебувати у лежачому положення, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через свій психічний розлад знущаються над ним, обзивають його, у тому числі нецензурно, створюють небезпечні для його життя ситуації, відбирають речі, не розуміючи при цьому протиправність своїх дій. ОСОБА_12 боїться залишатися вдома наодинці з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , так само як і вони бояться залишати його самого з ними.

Тому вони подали до суду даний позов.

20.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, визначено дату та час підготовчого судового засідання.

14.10.2025 за клопотанням представника позивачів до участі у справі залучено орган опіки та піклування в особі Коростенської районної державної адміністрації в якості співвідповідача.

12.11.2025 за клопотанням представника позивачів у справі замінено співвідповідача орган опіки та піклування в особі Коростенської районної державної адміністрації на орган опіки та піклування в особі Олевської міської ради Житомирської області.

03.12.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті, визначено резервну дату судового засідання.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити, з підстав викладених у змісті позовної заяви.

Представник відповідача позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник співвідповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав.

З`ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу заявлених вимог, дослідивши докази якими вони підтверджуються, суд дійшов наступного.

Встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 24.05.2011 у справі № 2-о-121/2011 позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оголошено усиновлювачами дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Змінено дітям прізвище на ОСОБА_4 / ОСОБА_13 , по батькові на ОСОБА_14 / ОСОБА_15 та місце народження на м. Новоград-Волинський. Також змінено дату народження ОСОБА_9 на ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про що внесені зміни у актові запису про народження дітей та видані повторні свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із зазначенням позивачів батьками дітей.

Також встановлено, що позивачі мають спільну дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому 27.03.2015 встановлена перша група інвалідності з дитинства безстроково, у зв`язку з чим він потребує постійного догляду.

Згідно медичної документації усиновлені неповнолітні діти позивачів періодично проходили стаціонарне лікування в Дитячому центрі психологічного здоров`я КНМ Обласний медичний спеціалізований центр, зокрема: неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2019, 2021 2025 роках; неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у 2025 році.

Відповідно характеристик з навчальних закладів неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , характеризуються задовільно.

Позивачу ОСОБА_2 , повторно з 28.09.2020 встановлена друга група інвалідності пов`язану з проходженням військової служби, довічно.

Згідно висновку Виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області як органу опіки та піклування, затвердженого 26.09.2025 за № 213, є доцільним скасувати усиновлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до усиновлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (до усиновлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Висновок мотивований тим, що між усиновлювачами та усиновленими неповнолітніми дітьми склалися стосунки, які роблять неможливе їх спільне проживання і виконання усиновлювачами, незалежно від їх волі, своїх батьківських обов`язків.

Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21).

З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

У справі, що розглядається позивачі стверджують, що між ними та усиновленими неповнолітніми дітьми склалися стосунки, які роблять неможливе їх спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2022 у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21) та від 23.06.2022 у справі № 175/1713/20 (провадження № 61-189св22).

Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, позивачами не надано суду доказів які б вказували на те, що між ними та усиновленими дітьми склалися, незалежно від їх волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Та обставина, що діти потребують лікування з огляду на стан їх здоров`я не може вказувати на неможливість спільного проживання з усиновлювачами та виконання ними їх батьківських обов`язків. При цьому, позивачам під час усиновлення було відомо про стан здоров`я дітей, яких вони бажали усиновити. Останні мали розуміти, яку беруть на себе відповідальність та з якими викликами їм доведеться впоратися.

Водночас позивачі (усиновлювачі) не вчинили жодних дій для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та дітьми, не зверталися до фахівців з метою покращення відносин з дітьми.

У свою ж чергу, представники органу опіки та піклування за місцем проживання усиновлених неповнолітніх дітей не надали допомоги щодо вирішення даного питання, а лише вдалися до надання до суду висновку про доцільність скасування усиновлення позивачами неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підійшовши до ситуації, яка склалася у сім`ї, формально.

Також, матеріали справи не містять доказів фахової допомоги неповнолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою вирішення питання із психоемоційного стану та встановлення причин такої поведінки. Тобто батьки не сприяли вирішенню конфліктних ситуацій між ними та усиновленими неповнолітніми дітьми, про які вони зазначили, а лише звернулися до суду із позовом про скасування усиновлення.

Навпаки єдиним способом вирішення конфлікту між батьками та дітьми стало звернення до суду з позовом про скасування усиновлення та повернення дітей й влаштування їх до комунального закладу, в якому вони перебували раніше. У свою ж чергу, органом опіки та піклування не проведено роботи з неповнолітніми дітьми та усиновлювачами з метою налагодження стосунків в родині.

Відтак, позивачі не довели та суд не встановив неможливості виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків незалежно від їх волі у стосунках, які склалися між усиновлювачами та неповнолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи встановлені обставини у справі та тривалість перебування неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у сім`ї позивачів (14 років) суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування суперечить інтересам неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, зміна навколишнього простору дітей може негативно вплинути на них, з огляду на їхній підлітковий вік, та загострить їх хвороби. Також, висновок органу опіки та піклування є не обгрунтованим та поверхневим, в останньому деталізовані лише періоди лікування дітей. Натомість, органом опіки та піклування не проведено бесіди з неповнолітніми дітьми, не з`ясовано їх ставлення до можливого скасування усиновлення, а також бажання дітей щодо поновлення їм прізвищ та по батькові, які вони мали до усиновлення, у разі скасування усиновлення. А також, органом опіки та піклування не проведено обстеження умов проживання дітей та батьків (позивачів у справі), не долучено до висновку відповідного акту, не з`ясовано обставин які слугували погіршенням відносин між усиновлювачами та дітьми, не надано допомоги сім`ї для вирішення та подолання проблем у сім`ї позивачів, а також не обгрунтували, що скасування усиновлення буде відповідати найкращим інтересам дітей. За таких обставин, суд не бере його до уваги висновок органу опіки та піклування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною 1 статті 238 СК України, для скасування усиновлення, а саме, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у справі стягненню з відповідачів у справі не підлягає.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76-83, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області та органу опіки та піклування в особі Олевської міської ради Житомирської області про скасування усиновлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін :

позивачі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ),

відповідач орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області ( , місцезнаходження - вул. Садова, буд. 4, с. Стриєва, Звягельський район, Житомирська область ),

співвідповідач орган опіки та піклування в особі Олевської міської ради Житомирської області ( , місцезнаходження - вул. Володимирівська, буд. 2, м. Олевськ, Коростенський район, Житомирська область ).

Дата складення повного судового рішення 12.12.2025.

Суддя А.В.Михайловська