Справа №479/439/25
Провадження №2/479/345/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

27 листопада 2025 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.

за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом №479/439/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Дементьєва Ю.С., за ордером серія ВЕ №1149173,

виданого 13 березня 2025 року,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради,

в с т а н о в и в :

Позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2024 року був розірваний. Крім того, 21 травня 2024 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина, оскільки після розлучення дитина проживала разом із матір`ю в сел..Криве Озеро. Позивача з 13 березня 2023 року було мобілізовано до лав ЗСУ, де він перебуває і зараз. Однак, вже в кінці травня 2024 року ОСОБА_2 без попередження відвезла сина до рідної сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у м.Миколаїв, де дитина пробула до 03 вересня 2024 року. Лише на початку вересня 2024 року ОСОБА_2 повернулась із-за кордону та забрала дитину від ОСОБА_5 . В подальшому в середині грудня 2024 року ОСОБА_2 знову привезла сина до ОСОБА_5 без речей та навчальних приладь, а виявивши, що її немає вдома, залишила дитину в під`їзді будинку, а сама поїхала в невідомому напрямку та в послідуючому перетнула кордон України. З середини грудня 2024 року і по теперішній час ОСОБА_3 , 2013 року народження, проживає у сестри позивача. З того часу ОСОБА_2 не приймає ніякої участі у житті дитини, не цікавиться його вихованням, не допомагає утримувати матеріально, не спілкується з ним. Відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вказані обставини, позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ..

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у її відсутність суду не надала, відзив також не подала.

Представник третьої особи також в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку ст.223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

При розгляді даної справи, суд враховує положення ч.8, ч.9 ст.7 СК України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Встановлено, що у відповідача та позивача народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого міським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції 22 серпня 2013 року(а.с.44).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2023 року, який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області 21 травня 2024 року розірвано (а.с.33).

Позивач з 13 березня 2023 року мобілізований до лав ЗСУ і проходить військову службу досі у в/ч НОМЕР_2 , що підтверджено даними військового квитка серія НОМЕР_3 (а.с.20-21).

Згідно даних Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області за вих.№03-01/23-845 від 05 березня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 , 1978 року народження, за інформацією її батька ОСОБА_6 тривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та наразі перебуває за кордоном. Надати характеристику на ОСОБА_2 не представляється можливим, оскільки вона практично не проживає за зареєстрованим місцем проживання (а.с.36).

Згідно повідомлення ВП №3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області за вих.№33886-2025 від 25 лютого 2025 року вбачається, що при виїзді за адресою АДРЕСА_1 , було здійснено спілкування з ОСОБА_7 , який повідомив, що його донька ОСОБА_2 , 1978 року народження, на початку січня 2025 року, точної дати не пам`ятає, виїхала за кордон, а саме в Латвію, та коли повернеться йому не відомо (а.с.37).

Згідно рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2024 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку(доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42-43).

За даними інформації Кривоозерського ліцею №2 Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області за вих.№25-29/01 від 21 лютого 2025 року, ОСОБА_3 навчався в 5-Б класі протягом вересня-грудня 2024 року. Освіта здійснювалася за очною формою. ОСОБА_8 навчався теж очно. ОСОБА_8 , приступив до навчання з 04 вересня 2024 року. За словами матері ОСОБА_2 причиною невчасного відвідування закладу стало те, що дитина знаходилася в м.Миколаєві, бо вона була на заробітках за кордоном. За час навчання хлопчик проявив себе добрим, скромним, вихованим. Навчався на достатньому рівні, але може вчитися краще. Домашні завдання виконував не завжди, тому система знань не на найвищому рівні. ОСОБА_9 пропускав не часто, а коли це траплялося, то мама постійно повідомляла про причину відсутності. На батьківських зборах мама не була присутня. Спілкування в основному відбувалося у вайбері або в телефонному режимі. 15 грудня 2024 року мати написала заяву, щоб перевести сина на сімейну форму навчання, бо збиралася їхати за кордон на заробітки. ОСОБА_8 вона відвезла до бабусі по чоловіковій лінії, що мешкає в м.Миколаєві, де він знаходиться по сьогодні. Далі ним став опікуватися батько ОСОБА_1 і його мама. Вони вирішили перевести ОСОБА_8 до Миколаївської гімназії, де він уже раніше навчався. Документи були оформлені сьомого лютого і вислані на ім?я батька. Батько зараз служить у ЗСУ. На час переведення сина в інший навчальний заклад батько був у відпустці. Незважаючи на відсутність батька поряд із сином, він систематично цікавився навчанням, поведінкою ОСОБА_8 , питав, чи потрібна допомога. Батько як ніхто бере, участь у вихованні дитини(а.с.47).

Згідно даних довідки Миколаївської гімназії №30 Миколаївської міської ради Миколаївської області за вих.№18/02-21 від 03 березня 2025 року, дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у гімназії №30 з 10 лютого 2025 року і по теперішній час, батько - ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, спілкується з класним керівником та вчителями, у навчальний заклад дитину влаштовував батько ОСОБА_1 (писав заяву, надавав документи), в гімназії освітній процес з 13 січня 2025 року організовано в очному режимі. ОСОБА_8 заняття відвідує. В організації навчання та виховання дитини, на даний час, приймає участь батько - ОСОБА_1 та тітка - ОСОБА_5 .. На теперішній час дитина проживає в помешканні тітки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.45).

Згідно акту проживання ЖБК "Іскра" від 09 березня 2025 року підтверджується, що малолітній ОСОБА_3 , 2013 року народження, з грудня 2024 року по теперішній час дійсно постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своєю рідною тіткою - ОСОБА_5 (а.с.49).

Згідно даних витягу з наявної у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_10 в період з 01 квітня 2022 року по 01 квітня 2025 року (станом на 15:00): 25 липня 2024 року - виїзд; 31 серпня 2024 року - в`їзд, 19 грудня 2024 року - виїзд(а.с.66).

Згідно даних витягу з реєстру Миколаївської територіальної громади дитина - ОСОБА_3 , 2013 року народження, зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування від 18 вересня 2025 року встановлено, що характеристику на мати ОСОБА_2 надати Кривоозерською селищною радою Первомайського району миколаївської області надати не представилось можливим, оскільки вона не проживає за зареєстрованим місцем проживання, а саме по АДРЕСА_1 , та наразі перебуває за кордоном. За інформацією Миколаївського міського центру соціальних служб від 05 червня 2025 року по відношенню до матері малолітній ОСОБА_8 відчуває амбівалентні почуття, з одного боку любов, довіру, тепло, з іншого боку - сум через те, що мати могла його залишити на декілька днів. По відношенню до батька відчуває любов, довіру, ласку. ОСОБА_8 має прив`язаність до нього та бажає проживати разом з ним. 11 червня 2025 року комісією в складі спеціалістів служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради була відвідана адреса проживання дитини по АДРЕСА_2 , де на даний час проживає хлопчик разом з тіткою та її дочкою. Умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Дитина з батьком зареєстровані за адресою по АДРЕСА_3 . На даний час батько дитини, ОСОБА_1 перебуває в лавах ЗСУ. 11 червня 2025 року спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради було зателефоновано ОСОБА_2 , з метою з?ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_8 . При бесіді було з?ясовано, що вона з батьком дитини ОСОБА_1 домовилися, що так як вона перебуває за кордоном, буде краще, якщо її позбавлять батьківських прав відносно сина. Надати письмове пояснення через соціальні мережі та направити їх до служби, ОСОБА_2 відмовилася, про що спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради було складено акт про телефонну розмову від 11 червня 2025 року. 11 вересня 2025 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Миколаївської міської ради, повторно розглядалося питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2013 року народження, було рекомендовано підготувати висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , 2013 року народження, через відсутність матеріалів, що підтверджують злісне ухилення матері від виконання батьківських обов`язків (протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради №37 від 11 вересня 2025 року). Згідно з вищевикладеним, виходячи з інтересів дитини, керуючись ст.ст.150, 155, 164 СК України, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-128).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що вона являється тіткою ОСОБА_3 , 2013 року народження, та дитина з грудня 2024 року проживає з нею по АДРЕСА_2 , вказувала, що ОСОБА_2 , не попередивши її привезла його до неї без речей та навчальних приладь, залишила дитину в під`їзді будинку, а сама поїхала в невідомому напрямку та в послідуючому перетнула кордон України. З того часу вона жодного разу не зателефонувала та не поцікавилась здоров`ям, навчанням та самопочуттям дитини.

У відповідності до ст.164 СК України підставою для позбавлення особи батьківських прав є встановлення факту того, що батько чи мати ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно з роз`ясненнями пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини.

Оскільки згідно з чинним законодавством України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини.

Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17).

Судом під час розгляду справи у суді не було встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або, що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин, тому, з урахуванням інтересів дитини суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч.4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Суд не може погодитися з висновком Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування від 18 вересня 2025 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2013 року народження, з огляду на таке.

Згідно з ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 (Конвенція), батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст.27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, врахувавши характер поведінки відповідача, яка виїхала з країни, не навідується до сина, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про те, що змінити її поведінку відносно сина у кращу сторону наразі неможливо, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, у той же час, як позивач повністю забезпечив розвиток дитини у безпечному та спокійному середовищі, суд прийшов до висновку, що відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_3 ..

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України.

Положеннями ст.ст.3, 18, 27 Конвенції ООН Про права дитини визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Відповідно до положень ч.2 ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України).

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно положень ст.181 СК України - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Положеннями ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно положень ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що малолітній син сторін проживає з позивачем, а відповідач є його матір`ю та на неї покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.

В ході судового розгляду даного позову не встановлено обставин, що перешкоджають стягненню з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись матір`ю дитини зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, приймаючи до уваги, що батьки мають рівні права та несуть рівні обов`язки по вихованню та утриманню дитини, суд вважає за необхідне виконавчий лист у цивільній справі №479/331/24 (провадження №2/479/233/24), виданий 23 вересня 2024 року відкликати, та позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити, стягнути з відповідача аліменти в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є справедливим та розумним з урахуванням тих обставин та доказів, які були надані суду сторонами.

Відповідно положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.76, 81, 89, 206, 247, 264, 265, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 155, 160, 161, 164 СК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Миколаїв Миколаївської області Україна, актовий запис про народження №2726 від 22 серпня 2013 року, складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виконавчий лист у цивільній справі №479/331/24 (провадження №2/479/233/24), виданий 23 вересня 2024 року, - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , судові витрати за сплату судового збору в сумі 1211,20 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судові витрати за сплату судового збору в сумі 1211,20 грн..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено - 01 грудня 2025 року.

Суддя :