Справа № 169/1036/25
Провадження № 2-о/169/66/25
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого Тітівалова Р. К.,

з участю:

секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Малашук І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

13 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кустичі Ковельського району Волинської області та з дня народження і по сьогоднішній день постійно проживає у селі Кустичі Ковельського району Волинської області. Вказував, що у зв`язку з відсутністю документів, які можуть підтвердити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року, йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України. Просив встановити факт його особи як громадянина України та факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

03 грудня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення заінтересованої особи, в яких зазначено, що ОСОБА_1 не звертався до міграційної служби з питань набуття громадянства України. Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) чи на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) надасть йому право на отримання паспорта громадянина України. Будь-які заперечення щодо задоволення заяви ОСОБА_1 у письмових поясненнях відсутні.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав із викладених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представниця заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Волинській області Малашук І. В., у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 . Також вказувала, що ОСОБА_1 звертався в міграційну службу з заявою про встановлення належності до громадянства України та видачу паспорта громадянина, під час розгляду якої заходи з ідентифікації особи ОСОБА_1 та процедура встановлення особи ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25 березня 2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» не проводилися. Зазначала, що у разі встановлення судом факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) за зверненням ОСОБА_1 міграційною службою будуть здійснені заходи ідентифікації особи останнього або проведена процедура встановлення його особи у визначений вказаною постановою спосіб у позасудовому порядку.

Заслухавши учасників справи, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З наведеного слідує, що у судовому порядку встановлюються виключно такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав заявника та за умови, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року (далі Порядок) встановлення належності до громадян колишнього СРСР стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

З огляду на вказане, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Судом встановлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кустичі Ковельського району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30 грудня 1964 року (а. с. 9).

У 1982 році ОСОБА_1 закінчив повний курс Турійської середньої школи в селищі міського типу Турійськ Турійського району Волинської області (а. с. 9).

З 01 листопада 1985 року по 11 жовтня 1995 року ОСОБА_1 працював в радгоспі «Радянська Україна», правонаступником якого є Відкрите сільськогосподарське акціонерне товариство «Срібниця».

У 2000 році прийнятий на роботу слюсарем ферми № 4 села Кустичі, де працював до 2002 року (а. с. 15).

Відповідно до акту комісії про підтвердження місця проживання Турійської селищної ради № 172 від 26 вересня 2025 року в складі старости Соловичівського старостинського округу Зеленчука Ю. С. і двох свідків заявник ОСОБА_1 з 1964 року і по цей час проживає по АДРЕСА_1 (а. с. 10).

За інформацією Відділу з питань громадянства УДМС України у Волинській області від 26 листопада 2025 року ОСОБА_1 значиться зареєстрованим в селі Кустичі Турійського (нині Ковельського) району Волинської області з 09 січня 1986 року. Паспортними документами громадянина України ОСОБА_1 не документувався (а. с. 28).

Відповідно до відомостей підрозділу УДМС України у Волинській області від 03 грудня 2025 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 09 січня 1986 року за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 30).

Аналіз наведених обставин справи та доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України та набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Заявник ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відділом внутрішніх справ Турійського РВ Волинської області паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 24 жовтня 1985 року (а. с. 29, 31).

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що паспорт громадянина колишнього СРСР втратив.

Як встановлено у ході розгляду справи, заявнику встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для отримання паспорта громадянина України.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що відсутність у заявника документів, які підтверджують місце його постійного проживання, унеможливлюють отримання ним паспорта громадянина України, представлені заявником докази на підтвердження постійного проживання на території України в контексті положень статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України є належними, допустимими та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, то суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в частині встановлення факту постійного проживання є підставною та її належить задовольнити.

Заява ОСОБА_1 в частині встановлення його особи як громадянина України до задоволення не підлягає з огляду на таке.

У пунктах 38-40 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі Порядок) передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18 річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться.

Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Підпунктом 6 пункту 35 Порядку передбачено, що заявник для оформлення паспорта подає рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Аналіз наведених вимог вищевказаного законодавства України дає обґрунтовані підстави для висновку, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не встановила особу заявника після проведення процедури ідентифікації та встановлення особи, то виключно в такому випадку встановлення особи може відбуватися в судовому порядку.

Враховуючи, що законодавством України передбачений позасудовий порядок встановлення особи, яка звернулася до міграційної служби за отриманням паспорта громадянина України, в судовому засіданні представник міграційної служби вказувала, що процедура ідентифікації та встановлення особи ОСОБА_1 не проводилася, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині встановлення його особи як громадянина України.

Відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 77-80, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Кустичі Ковельського району Волинської області, постійно проживав на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

У решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, адреса місця знаходження: вулиця Градний Узвіз, 4, місто Луцьк, Волинська область, код в .

Представник заінтересованої особи: Малашук Інна Василівна, адреса місця знаходження: вулиця Драгоманова, 22, місто Ковель, Волинська область, РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий

Повне рішення складене 12 грудня 2025 року.