П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Київ

Справа №755/4165/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/7076/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Гончарука В.П. 17 грудня 2024 року у м. Києві, повний текст рішення складений 17 грудня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 129346,24 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 1250 (Додаток № 2), згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 99200 грн, строком на 60 місяців, з оплатою процентів за строкову заборгованість в розмірі - 0,00 % річних, за прострочену заборгованість в розмірі 56,0 % річних. Також умовами договору передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 14.11.2019 по 13.03.2021 в розмірі 3 % від суми кредиту, з 14.03.2021 по 13.06.2022 -2,5 % від суми кредиту, з 14.06.2022 по 13.09.2023 -1,5 % від суми кредиту, з 14.09.2023 по 14.11.2024 -0,925 % від суми кредиту. Погашення заборгованості передбачалось шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів в сумі не менше 3630,72 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 29.02.2024 виникла заборгованість в загальному розмірі 130834,27 грн, яка складається з: 28390,74 грн - сума простроченого кредиту; 54329,95 грн - сума строкового кредиту; 46624,00 грн - сума прострочених комісій, що вбачається з виписок з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості за кредитним договором.

12 липня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 12/07/23 за умовами якого право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

29 січня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №29/01/24-01, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Ейс» в тому числі до відповідача. Таким чином в ході факторингового ланцюгу право вимоги перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 129346,24 грн.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом з метою стягнення боргу в примусовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що підтвердження права вимог за кредитним договором, позивачем не надано доказів, що саме за кредитним договором №1250, який укладений АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 перейшло право вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», представником товариства подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, в рішенні наведені висновки, які не відповідають обставинам справи, а також судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Представник позивача вказує на те, що до матеріалів справи було долучено Договори факторингу, витяги з Реєстру Боржників і прав вимоги за Договорами факторингу, Акт приймання наданих послуг та повідомлення про зміну кредитора, належним чином засвідчені печатками та підписами всіх сторін.

Вищезазначені документи відповідають вимогам чинного законодавства та є належними доказами.

Таким чином, сторонами належним чином визначено та узгоджено істотні умови правочину, що відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми та змісту договору.

На підтвердження правомірності набуття права вимоги, позивачем долучено до матеріалів справи Реєстри прав вимоги до Договорів факторингу, які містять вичерпну індивідуалізацію боржника та деталізацію заборгованості, а саме: загальну суму заборгованості з розмежуванням на заборгованість за основним зобов`язанням та відсотками.

Відповідно до умов укладених Договорів факторингу, момент переходу права вимоги від Клієнта до Фактора визначається датою підписання Реєстру права вимоги, що є достатньою правовою підставою для такого переходу.

Крім того, позивач додав до позовної заяви витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №12/07/23 від 12.07.2023, та витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу 29/01/24-01 від 29.01.2024. Тобто офіційно засвідчену частину тексту з оригінального документа, що містить лише певну, вибрану інформацію та дані, які є актуальними для конкретної справи.

Тому вважає, що надані позивачем докази є достатніми для об`єктивного розгляду справи, а також, належним чином підтверджують перехід права вимоги шляхом надання відповідного Реєстру до кожного укладеного Договору факторингу. А суд першої інстанції перевіривши неналежним чином докази надані позивачем дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позовних вимог.

Представник позивача в апеляційній скарзі також зазначає, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які апелянт поніс у зв`язку з розглядом справи становить 14556,00 грн, та складається з судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої та апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 14556,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Мозолевська В.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку визначеному процесуальним законом, причини неявки суду не повідомив. А тому колегія суддів вважала, що його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

14 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 в простій письмовій формі був укладений Кредитний договір № 1250. За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 99200 грн, строком на 60 місяців (кінцева дата повернення 14 листопада 2024 року), сплатити проценти за прострочену заборгованість в розмірі 56,0 % річних, а також щомісячну комісію за обслуговування кредиту: з 14.11.2019 по 13.03.2021 в розмірі 3 % від суми кредиту, з 14.03.2021 по 13.06.2022 -2,5 % від суми кредиту, з 14.06.2022 по 13.09.2023 -1,5 % від суми кредиту, з 14.09.2023 по 14.11.2024 -0,925 % від суми кредиту. Сплата вказаних платежів мала здійснюватися у вигляді щомісячних ануїтетних платежів в сумі не менше 3630,72 грн, згідно графіку платежів, що викладені в розділі 4 Договору. /т.1 а.с.12/

АТ «Банк Кредит Дніпро» 27 грудня 2023 року був затверджений Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 24.2. /а.с.55-87/

Матеріали справи містять виписку по рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається видача 14 листопада 2019 року кредитних коштів на суму 99200 грн, часткове погашення кредитної заборгованості та наявність заборгованості на суму 54329,95 грн. /а.с.13-26,46-53/

Окремо надана виписка щодо сум непогашеної комісії, де заборгованість визначена в розмірі 46624 грн. /а.с.27-37/

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 , складеного позивачем, залишок строкового кредиту визначений в розмірі 54329,95 грн, залишок простроченого кредиту визначений в сумі 28390,74 грн, залишок прострочених комісій визначений 46624 грн. /а.с.38-42/

Листом від 30 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» висунуло ОСОБА_1 вимогу про погашення суми боргу їм як правонаступникам кредитора у зобов`язанні. Даний лист був направлений засобами поштового зв`язку 03 лютого 204 року /т.1 а.с.32,33/

12 липня 2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 12/07/23, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за рядом кредитних договорів. У п.1.1 цього Договору вказано, що АТ «Банк Кредит Дніпро» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату, а АТ «Банк Кредит Дніпро» відступає ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. /а.с.109-116/

Згідно з витягом із Реєстру Боржників до Договору факторингу № 12/07/23 від 12 липня 2023 року від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1250 на загальну суму 130834,27 грн. /а.с.43-45/

Згідно п 6.2.2 Договору факторингу № 12/07/23 права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. На виконання даних умов договору, відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги, Акту приймання-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу № 12/07/23 від 12.07.2023 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 129346,24 грн.

29 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений Договір факторингу №29/01/24-01, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Ейс» за рядом кредитних договорів. У п. 1.1 цього Договору встановлено, що перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників від 29 січня 2024 року до договору факторингу №29/01/24-01 від 29 січня 2024 року. /а.с.103-107/

Згідно з Реєстром боржників від 29 січня 2024 року до Договору факторингу №29/01/24-01 від 29 січня 2024 року, до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1250 в сумі 129346,24 грн. /а.с.90-91/

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 зазначено: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначено:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 вказано: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п'ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічна позиція була викладене Верховним Судом і постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

В силу ч.ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 12, ст.81 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведених обставин справи вбачається, що 14 листопада 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 99200 грн. Факт видачі кредитних коштів, а також факт наявності заборгованості відповідача підтверджується випискою по рахунку відповідача, що є належним і допустимим доказом. Вказане у свою чергу свідчить про укладений між сторонами договорів та невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог вказав на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що позивачем набуто право відносно відповідача щодо стягнення заборгованості за відповідними кредитними договорами.

Апеляційний суд не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки матеріали справи містять копію договору факторингу № 12/07/23 від 12 липня 2023 року, за умовами якого право вимоги, в тому числі і за зобов`язаннями відповідача, перейшло від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». В подальшому на підставі договору факторингу №29/01/24-01від 29 січня 2024 року перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс». Вказані докази у своїй сукупності є достатніми для підтвердження обставин переходу прав кредитора. А отже висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів переходу прав вимоги слід визнати безпідставним.

Як вже вказано вище 14 листопада 2019 року між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро» був укладений кредитний договір на суму 99200 грн зі строком повернення до 14 листопада 2024 року, сплатою процентів за прострочену заборгованість в розмірі 56,0 % річних, а також сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту в різних розмірах у різний період .

Стороною позивача на підтвердження вимог за цим договором надана виписка по рахунку, яка містить дані про дату видачі, суму кредитування та часткове погашення кредитної заборгованості відповідачем.

Судова практика вказує на те, що виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Оскільки вказана виписка є останньою сформованою банківською установою та містить у собі всі дані щодо видачі кредиту, погашення заборгованості та врахування процентів за користування кредитом у загальну суму боргу, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що саме ця виписка підтверджує реальну суму заборгованості відповідача за кредитним договором № 1250 від 14 листопада 2019 року.

Разом з тим з умов договору та виписки по рахунку вбачається нарахування щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, яка становить переважні частину ануїтетного платежу, понад 50-70 відсотків. В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». А отже нарахована первісним кредитором сума заборгованості по простроченій комісії у сумі 46624 грн, яка також підтверджується випискою по рахунку не підлягає до стягнення з відповідача.

Відносно інших сум колегія суддів вважає, що може бути врахована виключно сума визначена у виписці по рахунку відповідача у розмірі 54329,95 грн, оскільки саме цей доказ є належним і допустимим, а розрахунок наданий позивачем не є таким, а тому відхиляється апеляційним судом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами на суму 99200 грн та наявність заборгованості на суму 54329,95 грн.

З огляду на викладене, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково, а саме на суму 54329,95 грн.

В порядку визначеному ч. 1 ст. 382, ч.13 ст. 141 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При розгляді вказаної справи позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,4 грн та за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3663,60 грн. / а.с.11, 177/

Також позивачем було заявлено про компенсацію судових витрат на правову допомогу при звернення позовом у розмірі 4500 грн та з апеляційною скаргою в розмірі 7633,6 грн.

При звернені з позовом позивачем надано в копіях: договір про надання правничої допомоги № 16/02/24 укладений між ТОВ «ФК «Ейс» та АО «Тараненко та партнери» 16 лютого 2024 року, додаткова угода № 1 від 16 лютого 2024 року, в якій визначені послуги щодо боржника ОСОБА_1 , акт прийому передачі наданих послуг від 16 лютого 2024 року. /а.с.94-99/

При звернені з апеляційною скаргою позивачем не надано доказів на підтвердження заявленого розміру компенсації витрат на правову допомогу, а тому вказана вимога до задоволення не підлягає.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (41%), що становить суму судового збору 2543,52 грн та витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1890,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №1250 від 14 листопада 2019 року у розмірі 54329,95 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2543,52 грн та витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції в розмірі 1890,00 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 10 грудня 2025 року.