Справа №487/5370/25
Провадження №2/487/2759/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.12.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Щербини С.В.,

за участі секретаря судового засідання Брижатої А.С.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Біржа Нерухомості "Єдвайс-Консульт", про визнання дійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Біржа Нерухомості "Єдвайс-Консульт", про визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 04 червня 1999 року вона - ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу реєстровий № 573 з ОСОБА_2 , відповідно до якого остання продала, а вона купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 40,70 кв.м., в тому числі 26,60 кв.м. житлова площа, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 березня 1996 року посвідченого Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою реєстр. № 1-942, зареєстрованого в Миколаївському БТІ від 26.03.1996 р. реєстровий № 18012.

Відповідно до п. 2 даного Договору вказано, що квартира продана за 3500 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання даного договору.

В п. 3 Договору вказано, що інвентирізаційна вартість квартири - 8141 грн.

Згідно п. 4 Договору продавець засвідчує, що відчужувана квартира до цього моменту нікому іншому не продана, не передана в залог, не подарована, в оренду не здана, в спорі чи під арештом не перебуває.

Відповідно до п. 6 Договору продавець зобов`язується в строк до 05 червня 1999 року здійснити виписку звільнити відчужувану квартиру від свого побутового майна.

Також в договорі вказано, що у відповідності до ст. 227 ЦК України договір підлягає реєстрації в Миколаївському БТІ.

21 червня 1999 року Миколаївським МБТІ вчинено реєстраційний напис на Договорі № 573 від 04 червня 1999 року, де вказано, що зазначена у цьому документі квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в ММ БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 та записано в реєстрову книгу № 18012.

Отже, до підписання та реєстрації договору купівлі - продажу квартири, покупець оплатила вартість проданого житла, а колишня власниця передала технічний паспорт, ключі та саму квартиру, здійснила виселення та знялись з реєстрації.

Договір купівлі-продажу, укладений між нею і продавцем ОСОБА_2 , був зареєстрований відповідно до Закону України «Про товарну біржу» на Біржі Нерухомості «Едвайс-Консульт» 04 червня 1999 року за № 573 і 21 червня 1999 року зареєстрований Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за № 18012.

До нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу сторони не звертались так як і продавцю, і покупцю представником Біржі Нерухомості «Едвайс-Консульт» було роз`яснено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Вказує, що вона використовує дану квартиру для постійного проживання з 1999 року і по сьогоднішній момент, веде підсобне господарство, регулярно сплачуючи комунальні послуги, утримує дане домоволодіння в належному санітарно-технічному стані.

В червні 2025 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 з приводу реєстрації вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

30 червня 2025 року державний реєстратор відмовив в реєстраційних діях, винісши рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 79679147 мотивуючи це тим, що договір купівлі-продажу повинен був бути посвідчений нотаріально.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на неможливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку, просила визнати Договір купівлі - продажу від 04 червня 1999 року квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстрований на Біржі Нерухомості «Эдвайс-Консульт» 04 червня 1999 року за №573, зареєстрований в КП «ММБТІ» 21 червня 1999 року за №18012 дійсним.

Ухвалою Заводського районного суду від 11 серпня 2025 року по справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду

Учасники справи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04 червня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу реєстровий відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 40,70 кв.м., в тому числі 26,60 кв.м. житлова площа, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 березня 1996 року посвідченого Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою реєстр. № 1-942.

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Біржі Нерухомості «Едвайс-Консульт» у Журналі реєстрації біржових угод за реєстровим № 573 від 04 червня 1999 року та у подальшому зареєстрований у Миколаївському МБТІ за реєстровим № 18012 від 21 червня 1999 року.

Згідно із пунктом 2 цього договору, продаж вчинено за 3500 гривень, які продавці отримали від покупця до підписання цього договору.

10 лютого 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що того ж дня зроблено відповідний актовий запис № 34.

Після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд приходить до наступного.

Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР.

Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР).

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 04 червня 1999 року слідує, що ця угода укладена на Біржі нерухомості відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу».

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За своїм змістом договір від 04 червня 1999 року, укладений на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (покупець) відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ.

Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості.

Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 17 квітня 1997 року (за реєстровим № 16998).

Зі змісту спірного договору також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 3500 гривень.

Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 18 вересня 2025 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 червня 1999 року №573, зареєстрованим на філією №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» та зареєстрованим КП ММБТІ 21 червня 1999 року за №18012.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Договір купівлі-продажу №573 квартири АДРЕСА_1 укладений 04 червня 1999 року філією №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21 червня 1999 року слід визнати дійсним.

Судові витрати, згідно заяви позивача, залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Біржа Нерухомості "Єдвайс-Консульт", про визнання дійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Договір купівлі-продажу №573 квартири АДРЕСА_1 укладений 04 червня 1999 року філією №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21 червня 1999 року за №18012 визнати дійсним.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Третя особа: Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт», юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Героїв рятувальників буд. 26 А кв.22.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2025 року.

Суддя С.В. Щербина