Справа № 489/8238/25
Номер провадження 2/489/3697/25
11 грудня 2025 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі ТОВ ФК «Укрфінстандарт» або позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі-відповідач 2) про стягнення заборгованості
У жовтні 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2011 стягнуто з відповідачів на користь АКІБ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором 1531550,25 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23.08.2018 замінено стягувача у виконавчому провадженні з АКІБ "УкрСиббанк" на позивача. Станом на 03.09.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду залишається невиконаним. Тому позивач наділений правом на стягнення 3% річних, що за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 складає 138059,30 грн.
З цих підстав просив суд стягнути з відповідачів на його користь 3% річних за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 у розмірі 138059,30 грн. та судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань від них до суду не надходило, відзиву до суду не подано.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Постановою Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21, роз`яснено, що при ухваленні рішення суду, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це відповідає вимогам ЦПК України і не є порушенням прав сторін.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2011 у цивільній справі 2-206/2011 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АКІБ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 1531550,25 грн. та стягнуто судові витрати; дію договору кредиту №0 від 27.03.2008 між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 припинено; Дію договору поруки від 27.03.2008 №191566 між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 припинено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.08.2018 у ц/с 2-206/2011 замінено стягувача АКІБ "УкрСиббанк" на його правонаступника - ТОВ ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа у справі №2-206/2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.

Судом встановлено, що рішення відповідачами не виконувалося протягом тривалого періоду та фактичне повне виконання рішення суду так і не відбулося. Станом на 03.09.2025 заборгованість відповідачів за кредитним договором №0 від 27.03.2008 складає 1531550,25 грн.

Боржники своєчасно не сплатили заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача, а тому у відповідачів виник обов`язок сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові від 26 лютого 2025 року у справі №757/7506/21-ц (провадження 61-5954св24) Верховний Суд дійшов наступних висновків: "отже, суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за весь час прострочення виконання зобов`язання, а саме з 28 жовтня 2017 року до 27 жовтня 2020 року». У цій постанові Верховний Суд встановив, що грошові кошти, які стягнені судовими рішенням у справі № 201/2727/16, надійшли на рахунок позивача 28 жовтня 2020 року.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні.

У зв`язку з тривалим невиконанням боржниками грошового зобов`язання, за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 ТОВ "ФК "Укрфінстандарт", яке набуло права грошової вимоги до відповідачів, відповідно до статті 625 ЦК України нарахувало 138059,30 грн. - три відсотки річних.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з набуттям права вимоги до відповідачів за грошовим зобов`язанням, підтвердженим судовим рішенням, тривалим невиконанням відповідачами цього грошового зобов`язання та виникнення у відповідачів зобов`язання сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачами не надано будь-яких заперечень проти наведеного позивачем розрахунку, а також і не надано доказів на спростування зобов`язання сплатити суму трьох процентів річних від простроченої суми за період, щодо якого заявлено вимоги.

За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» нараховані 3% річних за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 відповідно до ст.625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі № 2-206/2011 у розмірі 138059,30 грн. (сто тридцять вісім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень тридцять копійок).

Стягнути з з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок), тобто по 1514,00 грн. з кожного.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ», місцезнаходження: 04052, м. Київ, вул.Глибочицька, 17-б.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.12.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя В. В. Кокорєв