ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8783/25 Справа № 216/7493/24 Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Чирський Г.М.

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 в якому вимагала встановити факт не проживання відповідача разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 станом на 02 березня 2024року за адресою: АДРЕСА_1 , та факт неприйняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її дочка - ОСОБА_3 , в результаті чого була відкрита спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Вказувала, що 20 квітня 2012року між дочкою позивачки та громадянином Ліванської Республіки ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб та у 2021році у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання доньки разом із відповідачем, однак, наприкінці 2021року стосунки між нею та чоловіком погіршилися, в результаті чого в сім?ї постійно відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що шлюбні відносини між її донькою та відповідачем фактично припинилися. Приблизно з кінця лютого 2022року дочка та відповідач почали проживати окремо.

Зазначала, що після смерті дочки позивачка звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дочки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 вересня 2024року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу квартиру у зв`язку із тим, що нею не надано документ - рішення суду, яке б підтверджувало факт, що відповідач на момент смерті його дружини не проживав спільно з померлою та не прийняв спадщину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що у зв`язку із застосуванням позивачкою способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

15 липня 2025року ОСОБА_1 через адвоката Шемет І.О. подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2025року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції не врахував, що нотаріусом було роз`яснено позивачці, що для оформлення спадщини, їй необхідно надати рішення суду, яке б підтверджувало факт, що відповідач не момент смерті спадкодавиці не проживав спільно з померлою та не прийняв спадщину, а тому обраний спосіб захисту є належним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 02 грудня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 жовтня 2024року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору міни від 17 грудня 2021року.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

У зв`язку із реєстрацією шлюбу 20 квітня 2012року із громадянином Ліванської Республіки ОСОБА_2 дочка позивачки, ОСОБА_5 , змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб, виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 20 квітня 2012року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка позивачки - ОСОБА_3 померла у місті Ескільстуна, Швеція. Після смерті була відкрита спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Пахомовою Н.І. було заведено спадкову справу № 113/2024. Згідно матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 . Батько померлої - ОСОБА_4 написав відмову від права прийняття спадщини на користь дружини - ОСОБА_1 , яка 24 вересня 2024року звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Пахомової Н.І. із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті доньки, а саме: на цілу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , однак, отримала відмову у зв?язку із тим, що спадкоємцем не надано документ - рішення суду, яке б підтверджувало факт, що ОСОБА_2 (відповідач у справі) на момент смерті його дружини - ОСОБА_3 , не проживав спільно з померлою та не прийняв спадщину.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що вимога про встановлення факту постійного не проживання зі спадкодавцем не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України, вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога та вимог про визнання права власності на всю квартиру у порядку спадкування за законом, як за єдиним спадкоємцем, позивач не заявляла.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову ОСОБА_1 визначила вимогу про встановлення факту не проживання відповідача разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 та факт неприйняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Однак, виходячи зі змісту позову, позивачка фактично намагалася довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дочки - ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, правильним є висновок суду про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачкою способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

Суд правильно зазначав, що юридичний факт не проживання відповідача разом зі спадкодавцем підлягає встановленню при вирішенні можливого спадкового спору про визнання права власності тощо, а не як окрема позовна вимога.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нотаріусом було роз`яснено позивачці, що для оформлення спадщини, їй необхідно надати рішення суду, яке б підтверджувало факт, що відповідач не момент смерті спадкодавиці не проживав спільно з померлою та не прийняв спадщину, а тому обраний спосіб захисту є належним, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки роз`яснення нотаріуса не може підміняти вимоги матеріального чи процесуального закону.

Так, під час розгляду справи, суд першої інстанції надав всебічну та повну оцінку вказаним доводам позивачки.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 и.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025року.

Судді: