ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7450/25 Справа № 206/2389/25 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванова Валерія Михайлівна, на рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року в цивільній справі номер 206/2389/25 за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, заінтересована особа ОСОБА_1 , про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради з заявою про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, заінтересована особа ОСОБА_1 , в якій просило постановити ухвалу про доцільність подальшого лікування громадянки ОСОБА_1 у психіатричному стаціонарі.

Заява обґрунтована тим, що 03.05.2024 ОСОБА_1 була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За висновком комісії лікарів хвора становить небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. ОСОБА_1 письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванова В.М., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2025 року по справі №206/2389/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального права та матеріального права.

Примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу.

Самарський районний суд міста Дніпра розглянув справу №206/2389/25 за заявою КП «ДБКЛПД» ДОР про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги в примусовому порядку в порушенням норм процесуального права встановлених п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, чим порушив основні засади (принципи) цивільного судочинства (верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом) та не встановив беззаперечні умови для її примусової госпіталізації, встановлені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Від КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При обстеженні психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим дратівлива, непосидюча, рухи розгальмовані, важко тримається місця. Орієнтована вірно у власній особистості, не орієнтована в місці перебування та календарному часі. Розповідала, що пішла на завод, де раніше працювала, щоб забрати свої гроші, бо і завод і скотарні, і ферма належить їй. Не заперечує, що побила машини на заводі, «бо там були і гранати, і міни, і окультизм». Називає себе « ОСОБА_2 у спідниці». Комісією лікарів підтверджено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Висновок: потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

15.05.2025 року ОСОБА_1 надала усвідомлену згоду на госпіталізацію та лікування у психіатричному закладі.

При винесенні оскаржуваного судового рішення було встановлено ознаки тяжкого психічного розладу хворої, а тому суд обґрунтовано виніс оскаржуване рішення про госпіталізацію в психіатричний заклад в примусовому порядку ОСОБА_1 , оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Загалом ОСОБА_1 перебувала на лікуванні 32 дні та була виписана на підставі її заяви від 04.06.2025 року.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Іванова В.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР Яковенко О.В. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Біленко О.А. доводи апеляційної скарги не визнав, вважав судове рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, представників сторін. дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03.05.2025 року ОСОБА_1 була госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ОЦЕМТтаМК» ДОР (а.с. 2)

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_1 поставлено діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії F23.00., у зв`язку з чим комісія лікарів-психіатрів дійшла до висновку, що остання потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (а.с. 3).

Задовольняючи заяву про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд першої інстанції виходив з наявності підстав, передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Перевіряючи рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2025 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини право на свободу, однак п. «е» цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з частинами 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги або про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, який подав заяву, адвоката чи законного представника особи, стосовно якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги.

Судом встановлено, що згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_1 поставлено діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії F23.00., у зв`язку з чим комісія лікарів-психіатрів дійшла до висновку, що остання потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість вимог заяви, оскільки хвора ОСОБА_1 потребувала госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання про , суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення учасників справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванова Валерія Михайлівна, залишити без задоволення, рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Судді: