Дата документу 02.12.2025 Справа № 335/1896/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1896/15-ц Головуючий у І інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/1936/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Трофимової Д.А.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалуВознесенівського районного суду м. Запоріжжя 02 вересня 2025 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа від 09.06.2017 у справі №335/1896/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «Банк Форум» в день набрання рішенням суду законної сили укласти із ОСОБА_1 трудовий договір у зв`язку із поворотним прийняттям на роботу, відповідно до ст. 42-1 КЗпП України, на посаду керуючого відділенням № 1400 «Дніпропетровська дирекція ПАТ «Банк Форум». Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року до 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 22.05.2017.

09.06.2017 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано ОСОБА_1 виконавчий лист, який був спрямований для виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

26.06.2017 старший державний виконавець Терещук Т.І. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року до 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн та направила виконавчий лист до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

26.06.2017 старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Т.І. ухвалив рішення про закінчення виконавчого провадження ВП №54141015, у зв`язку з тим, що ПАТ «Банк Форум» перейшов у процедуру ліквідації. Вказаний виконавчий лист державним виконавцем було направлено до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, після припинення банківської діяльності ПАТ «Банк Форум» Фонд не повернув позивачу виконавчий лист виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 09.06.2017, а передав його на архівне зберігання до НБУ, що підтверджується актами «Про приймання-передавання документів на архівне зберігання до НБУ» від 06.05.2019 №1 та від 11.05.2019 №2.

12.05.2020 ОСОБА_1 звернулась до НБУ із заявою, в якій просила повернути їй виконавчий лист у справі №335/1896/15-ц, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 09.06.2017. Листом від 01.06.2020 НБУ відмовив ОСОБА_1 у повернені зазначеного виконавчого листа посилаючись на те, що у НБУ відсутні правові підстави для повернення виконавчого листа.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національного банку України, в якій просила суд визнати бездіяльність відповідача, щодо відмови в поверненні позивачу виконавчого листа по справі №335/1896/15-ц протиправною та зобов`язати відповідача повернути позивачу виконавчі листи по справі №335/1896/15-ц. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2020 позивачу відмовлено у відкритті провадження. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2020 залишено без змін.

У період з 16.06.2014 до 04.07.2019 повноваження органів управління ПАТ «Банк Форум» здійснював Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Не виконавши рішення суду по виплаті заробітної плати, Фонд направив до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань заяву про припинення ПАТ «Банк Форум», що зробило неможливим виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 по справі №335/1896/15-ц у спосіб та порядок встановлений вказаним рішенням.

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя постановив ухвалу від 09.06.2023 у справі №335/1896/15-ц про зміну способу та порядку виконання судового рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016. Вказаним рішенням суд ухвалив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 у справі №335/1896/15-ц середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1144988 грн. 56 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Однак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не виконує ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2023 у справі №335/1896/15-ц.

23.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до Національного банку України з листом в якому просила повідомити, чи знаходиться на теперішній час в архіві НБУ виконавчий лист від 09.06.2017, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя по справі №335/1896/15-ц.

20.09.2024 надійшла відповідь від Національного Банку України, в якому повідомлено, що згідно з актом «Про вилучення для знищення документів ПАТ «Банк Форум» за 2001-2017 роки, не внесених до Національного архівного фонду» документи, зокрема судові справи, в тому числі на ім`я ОСОБА_1 знищено в установленому порядку. У документах ПАТ «Банк Форум», наявних на архівному зберіганні, немає запитуваного виконавчого листа.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просила суд: поновити строк пред`явлення виконавчого листа від 09.06.2017 у справі № 335/1896/15-ц про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року до 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн.; видати дублікат виконавчого листа від 09.06.2017 у справі № 335/1896/15-ц про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року до 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2025 року заяву задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа № 335/1896/15-ц, провадження № 2/335/1255/2016, виданого 09 червня 2017 року Орджонікідзевським (наразі Вознесенівським) районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн.

Видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа № 335/1896/15-ц, провадження № 2/335/1255/2016, який видано 09 червня 2017 року на підставі рішення Орджонікідзевського (наразі Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ФГВФО подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2025 року скасуватита ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 звернулася з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката, однак, не наводить суду поважних причин пропуску такого строку, не надала письмових доказів на підтвердження викладених у заяві обставин. Заявниця просила суд видати дублікат виконавчого документа, проте вона звернулася до суду з такою заявою після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що суперечить вимогам підп. 17.4 п. 1 Розділу Перехідних положень ЦПК, що виключає підстави для задоволення заяви.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях ОСОБА_1 заперечує проти доводів ФГВФО, просить залишити скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні представник ФГВФО адвокат Кібець Р.Р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2025 року просив скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_1 заперечувала проти доводів скарги, просила залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 своєчасно подала для виконання виконавчий лист, виданий 09.06.2017 Орджонікідзевським (наразі - Вознесенівським) районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2012 до 05.08.2016 в сумі 1144998,56 грн, вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у державного виконавця, який 26.06.2017 ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав,передбачених п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Вказаний виконавчий лист державним виконавець направив до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який направив листа до Національного Банку України, який знищив виконавчий лист у зв`язку з закінченням терміну зберігання справи. Строк для пред`явлення повторно виконавчого листа до виконання закінчився з незалежних від заявниці причин, тому є підстави для поновлення цього строку з метою забезпечення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували учасники справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 у цивільній справі № 335/1896/15-ц, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Банк Форум» в день набрання рішенням суду законної сили укласти із ОСОБА_1 трудовий договір у зв`язку із поворотним прийняттям на роботу, відповідно до ст. 42-1 КЗпП України, на посаду керуючого відділенням № 1400 «Дніпропетровська дирекція ПАТ «Банк Форум».

Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок., а також моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Рішення в частині стягнення із ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.05.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» відхилено, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2017 відкрито касаційне провадження у цій справі та зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.05.2019 касаційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, постановою Запорізького апеляційного суду від 16.10.2019 апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у цій справі залишено без змін.

Таким чином, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 набрало законної сили, та відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, є обов`язковим до виконання.

З метою примусового виконання зазначеного рішення суду, 09.06.2017 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи.

Вказані виконавчі листи були направлені до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

26.06.2017 старший державний виконавець Терещук Т.І. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 грн та направила виконавчий лист до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На час ухвалення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, яке набрало законної сили, повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум» здійснювалися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноважених осіб.

04.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк - ліквідованим.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, яку в подальшому уточнювала, про зміну способу виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, ухваленого у справі № 335/1896/15-ц.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2023 року, що залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, заяву задоволено.

Змінено порядок та спосіб виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у справі № 335/1896/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у справі №335/1896/15-ц середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року до 05 серпня 2016 року в сумі 1144998,56 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Учасники справи не заперечували, що 26.06.2017 старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Т.І. ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54141015, у зв`язку з тим, що ПАТ «Банк Форум» перейшов у процедуру ліквідації, а виконавчий лист направив до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, після припинення банківської діяльності ПАТ «Банк Форум». Фонд не повернув заявниці виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 09.06.2017, а передав його на архівне зберігання до НБУ, що підтверджується актами «Про приймання-передавання документів на архівне зберігання до НБУ» від 06.05.2019 №1 та від 11.05.2019 №2.

12.05.2020 ОСОБА_1 звернулася до Національного банку України з заявою, в якій просила повернути їй виконавчий лист у справі № 335/1896/15-ц, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 09.06.2017.

Листом від 01.06.2020 Національний банк України відмовив їй у повернені зазначеного виконавчого листа з посиланням на відсутність правових підстав для такого повернення .

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національного банку України, в якій просила суд визнати бездіяльність відповідача, щодо відмови повернення позивачу виконавчого листа у справі № 335/1896/15-ц протиправною та зобов`язати відповідача повернути їй виконавчі листи у справі № 335/1896/15-ц. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2020, що залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020, відмовлено у відкритті провадження за вказаною позовною заявою.

23.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Національного банку України з листом, в якому просила повідомити, чи знаходиться на теперішній час в архіві НБУ виконавчий лист від 09.06.2017, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі №335/1896/15-ц.

Відповідно до відповіді Національного Банку України від 20.09.2024, згідно з актом від 01.05.2023 № 6 «Про вилучення для знищення документів ПАТ «Банк Форум» за 2001-2017 роки, не внесених до Національного архівного фонду» документи (справи), зокрема судові справи, в тому числі на ім`я ОСОБА_1 , знищені в установленому порядку у зв`язку з закінченням строку їх зберігання. У документах (справах) ПАТ «Банк Форум», наявних на архівному зберіганні, запитуваний виконавчий лист відсутній.

За п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконання документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/19 (провадження № 14-308цс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 419/310/12 (провадження № 61-13084св21) зроблено висновок, що «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року по справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10».

Таким чином, встановивши, що оригінал виконавчого листа № 335/1896/15-ц було втрачено, строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання пропущений з незалежних від ОСОБА_1 причин, рішення суду до втрати виконавчого листа не виконано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про поновлення строку для виконання виконавчого листа та видачу його дубліката.

Колегія суддів зауважує, що встановлені у цій справі обставини свідчать про тривале (майже протягом десяти років) невиконання судового рішення у трудовому спорі, вирішеному на користь ОСОБА_1 , яка протягом усього часу вживає активних дій для реалізації свого законного права на отримання належних їй сум компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, використовуючи для цього всі можливі процесуальні інструменти, тому доводи апеляційної скарги про неповажність причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання апеляційний суд не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, є суб`єктивними твердженнями представника ФГВФО, оскільки не обґрунтовані належними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зазначені положення національного законодавства кореспондується з висновками висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. А у справі «Півень проти України» суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

У Рішенні Конституційного суду від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження») зазначено, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, в зазначеному рішенні взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Також у рішенні Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України; право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя. Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст.129-1, ч.2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційним Судом України наголошено, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява №6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява №30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ст.129, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, більшість доводів апеляційної скарги є ідентичними доводам заперечень Фонду на заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, а тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. Інші доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Натомість обставини справи свідчать про те, що станом на час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення, ухваленого на її користь, ОСОБА_1 фактично не може реалізувати своє право на виконання судового рішення, гарантованого ч. 2 ст. 129-1 Конституції України, а також право на судовий захист, гарантоване ст. 55 Конституції України.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів враховує надзвичайну важливість принципу обов`язковості виконання судового рішення, що є важливою складовою права особи на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», та знаходить своє відображення в низці рішень ЄСПЛ, якими констатовано його порушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя 02 вересня 2025 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя 02 вересня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: