Справа № 286/2865/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 098 грн. 88 коп., судовий збір в сумі 3028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 9200 грн., мотивуючи тим, що 13.05.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 17 666 грн. 46 коп., строк кредиту 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 19,99%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору , укладеного у письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 17 666 грн. 46 коп., а позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Форт».

23.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до останнього.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вказаним кредитним договором.

03.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О. І. було укладено договір про надання юридичних послуг №03-07/24. Згідно п. 3.1. договору вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу становить 2000 грн.. Конкретні суми до оплати наводяться у акті (актах) наданих послуг, надісланих адвокатом та погоджених із клієнтом.

Між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненком О. І. було підписано акт приймання-передачі наданих послуг, згідно якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги відповідно до договору №03-07/24 про надання юридичних послуг від 03.07.2024. Зазначений акт містить детальний опис робіт та час, витрачений на надання юридичних послуг.

Згідно платіжної інструкції ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було здійснено оплату наданих адвокатом юридичних послуг. Тому вказані витрати підлягають стягненню на його користь.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзиву на позов відповідачем до суду не надано, хоча своєчасно та належним чином останній був повідомлений про відкриття провадження у справі з роз`ясненням прав на подання відзиву на позов, що підтверджується поштовим повідомленням.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові по справі №175/35/16-ц від 01.06.2022, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, (на даний час п. п. 41-42, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду №559/1622/19 від 22.04.2024.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 13.05.2019 ОСОБА_1 , тобто відповідачем, було підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту №591053145, відповідно до якої останній пропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на наступних умовах: сума кредиту становить 23 800 грн. 00 коп.; процентна ставка % річних 19,99%, тип ставки фіксована; строк кредиту 24 місяці. Дата повернення кредиту 13.05.2021.

Під час користування кредитом пропонував банку надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом до договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: за обслуговування кредиту 2,75% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті. Для повернення заборгованості за угодою пропонував використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Кредит просив надавати для власних потреб, розміром 20 000 грн.; оплати страхового платежу в розмірі 3600 грн. 00 коп.; оплати страхового платежу в розмірі 200 грн. (а. с. 46).

Копія акцепту на укладання угоди про надання кредиту №591053145 від 13.05.2019 підтверджує факт прийняття АТ «Альфа-Банк» пропозиції ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту №591053145 від 13.05.2019, на вищевказаних умовах (а. с. 50).

Цього ж дня 13.05.2019 ОСОБА_1 був підписаний і Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться інформація та контактні дані кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та додаткова інформація, відповідно до якої за наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит передбачене нарахування штрафу, зокрема: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів 100 грн.; за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів та більше 300 грн. 00 коп. (а.с.45).

13.05.2019 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а. с.48).

З копії меморіального ордеру №1460460 від 13.05.2019 вбачається, що АТ «Сенс Банк» було перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23 800 грн. 00 коп.. Призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №591053145 від 13.05.2019.

Виписка по особовому рахунку АТ «Сенс Банк» за період з 13.05.2019 по 22.02.2021 від 05.02.2025 також підтверджує факт перерахування АТ «Сенс Банк» на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 23 800 грн. 00 коп. (а. с. 26-29).

Таким чином, надавши виписку з особового рахунку клієнта, позивач довів факт перерахування грошових коштів кредитодавцем АТ «Альфа Банк» (АТ «Сенс Банк») на рахунок позичальника (відповідача), тобто довів виконання зобов`язання передбаченого договором, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у вищевказаних постановах, а відтак і укладення кредитного договору №591053145.

22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Форт» (фактор) було укладено договір факторингу №1 (а. с.11-15).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами.

Право вимоги вважається відступленим фактору з моменту підписання цього договору. В день підписання цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього договору, що передбачено п. 2.3. договору.

Відповідно до п. 2.3.1 договору клієнт зобов`язаний в день підписання цього договору додатково підготувати передати фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш карта, компакт-диск та інші оптичні носії інформації) реєстр боржників за формою, встановленою в Додатку №1-2 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників.

В п. 2.4. договору зазначено, що з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до умов п. 2.3 цього договору, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості за основними договорами, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, з врахуванням обмежень встановлених цим договором.

Згідно п. 4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 14 235 001 грн., шляхом перерахування на рахунок клієнта № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», до 23.02.2021.

Копія акту приймання-передачі Реєстру боржників від 22.02.2021 до договору факторингу №1 від 22.02.2021 свідчить, що клієнт АТ «Альфа-Банк» передав, а фактор ТОВ «Фінансова компанія «Форт» прийняв згідно з вимогами п. 2.3.1 договору реєстр боржників клієнта від 22.02.2021 на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком №1-2 до договору. Загальна кількість переданих боржників становить 10 590 (а. с. 16).

Копія платіжного доручення №35 від 23.02.2021 підтверджує факт сплати ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на рахунок клієнта № НОМЕР_2 АТ «Альфа-Банк» 14 235 001 грн. 00 коп.. Призначення платежу: оплата за право вимоги боргу згідно договору факторингу №1 від 22.02.2021 (а. с.16+(зворот)).

Копія виписки з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 підтверджує, що в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами значиться ОСОБА_1 , який є боржником за договором №591053145 від 13.05.2019. Сума заборгованості становить 32 090 грн. 88 коп., з них 17 666 грн. 46 коп. заборгованості по тілу кредиту, 13 568 грн. 05 коп. заборгованості по відсотках та 856 грн.37 коп. заборгованості за штрафними санкціями (а. с. 24).

23.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форт» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу №01-23-02/21 (а. с. 17-21).

Згідно п. 2.1. вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами.

Право вимоги вважається відступленим фактору з моменту підписання цього договору. В день підписання цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього договору, що передбачено п. 2.3. договору.

Відповідно до п. 2.3.1 договору клієнт зобов`язаний в день підписання цього договору додатково підготувати передати фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш карта, компакт-диск та інші оптичні носії інформації) реєстр боржників за формою, встановленою в Додатку №1-2 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників.

В п. 2.4. договору зазначено, що з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до умов п. 2.3 цього договору, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості за основними договорами, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, з врахуванням обмежень встановлених цим договором.

Відповідно п. 4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 14 235 001 грн. 00 коп., шляхом перерахування на рахунок клієнта IBAN НОМЕР_3 , відкритого в АТ «ПУМБ», до 09.03.2021.

Копія платіжного доручення №129 від 23.02.2021 свідчить про сплату ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рахунок клієнта НОМЕР_3 ТОВ «Фінансова компанія «Форт» 13 235 000 грн. 00 коп.. Призначення платежу: оплата за право вимоги боргу згідно договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 (а. с.23). Суд звертає увагу, що згідно вищевказаного п. 4.2. договору ціна прав вимоги становить 14 235 001 грн. 00 коп..

Копія акту приймання-передачі Реєстру боржників від 23.02.2021 до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 свідчить, що клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Форт» передав, а фактор ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняв згідно з вимогами п. 2.3.1 договору реєстр боржників клієнта від 23.02.2021 на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком №1-2 до договору. Загальна кількість переданих боржників становить 10 590 (а. с. 22).

Копія витягу реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 свідчить, що в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами значиться ОСОБА_1 , який є боржником за договором №591053145 від 13.05.2019. Сума заборгованості становить 32 090 грн. 88 коп., з них: 17 666 грн. 46 коп. заборгованості по тілу кредиту, 13 568 грн. 05 коп. заборгованості по відсотках та 856 грн.37 коп. заборгованості за штрафними санкціями (а. с. 25).

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» стало новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 ..

Копія розрахунку заборгованості за кредитом згідно кредитного договору №591053145 від 13.05.2019 свідчить, що загальний борг ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору за період з 13.05.2019 по 13.02.2021 виведено в сумі 32 090 грн. 88 коп., з них: 17 666 грн. 46 коп. заборгованості по тілу кредиту, 4 194 грн. 67 коп. заборгованості по відсотках, 9 373 грн. 38 коп. заборгованості по комісії та 856 грн. 37 коп. штрафи (а. с. 30).

Поряд з тим, вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості по комісії, слід врахувати наступне.

Так, у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

В даному випадку комісія нараховувалася саме за обслуговування кредиту. Відтак, вимоги позову в частині стягнення заборгованості по комісії задоволенню не підлягають.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми заборгованості за кредитним договором №591053145 від 13.05.2019 в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з нього суми заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 17 666 грн. 46 коп. та 469 грн. 54 коп. заборгованості по відсотках (з урахуванням сплаченої комісії за обслуговування кредиту в сумі 4 581 грн. 50 коп., яка стягненню не підлягала), що в загальній сумі становить 18 135 грн. 54 коп. та відповідно до висновку про часткове задоволення позову.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у ст.ст. 133-137 ЦПК України.

Частинами 1-2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч.48 постанови від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.

Судом при дослідженні письмових доказів встановлено, що 03.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - клієнтом та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною було укладено договір №03-07/24 про надання правничої допомоги (а. с. 31-32).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій клієнт є учасником.

Згідно п. 1.4. договору документом, що підтверджує надання адвокатом послуг, та їх приймання клієнтом є акт приймання-передачі наданих послуг, який складається та підписується сторонами або їх повноважними представниками протягом 5-ти робочих днів після надання адвокатом, зазначених у п. 1.1. договору послуг.

Згідно акту №4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 адвокат Литвиненко Оксана Ігорівна надала, а клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняв юридичні послуги відповідно до договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: надання первинної консультації в сумі 1000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника по справі 4000 грн., підготовка позовної заяви 4200 грн. 00 коп., що в загальній сумі становить 9200 грн. 00 коп. (а. с. 33).

Копія платіжної інструкції №2723 від 10.06.2025 свідчить, що ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» на користь адвоката Литвиненко О. І. було здійснено оплату згідно договору №03-07/24 від 03.07.2024 про надання правничої допомоги в сумі 9200 грн.. (а.с.35).

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №160/6899/20 зазначив про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Завданням суду при розгляді справи не є оцінка вищевказаних причин чи підстав, чи оцінка якості роботи адвоката, а є визначення обґрунтованого і адекватного розміру грошової суми, що підлягає стягненню з позивача за надані відповідачу послуги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд приходить до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3500 грн. 00 коп..

Однак, зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1977 грн. 85 коп., що складає 56,51% від заявленої суми, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.05.2020 по справі №904/4507/18.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. в дохід держави, (із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі), який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі (2422,40х56,51%)=1368 грн. 89 коп..

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» (), яке знаходиться за адресою: площа Солом`янська, 2 в м. Київ, заборгованість за кредитним договором №591053145 від 13.05.2019 в сумі 18 135 грн. 54 коп., з них: 17 666 грн. 46 коп. заборгованості за кредитом, 469 грн. 54 коп. заборгованості по відсотках, судовий збір в сумі 1368 грн. 89 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1977 грн. 85 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець