Cправа №549/454/25
Провадження№2/549/340/25

РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2025 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.,

за участі: секретаря Кривчун Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» (далі ТОВ «ФК «Гелексі») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

установив:

13 жовтня 2025 року представник ТОВ «ФК «Гелексі» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , який мотивовано тим, що 18.03.2020 між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_2 в електронній формі було укладено договір позики №154046.

Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримала кредит у сумі 5000 грн та зобов`язалася в порядку та у строки, визначені договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію.

Взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в сумі 25960 грн, яка складається із: 5000 грн заборгованість за позикою, 20960 грн - заборгованості по процентам та комісії за користування позикою, яку позивач прохав стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

У поданому відзиві представник відповідача адвокат Мартинюк О.С. прохав позов задовольнити частково.

Заборгованість в розмірі 7900 грн, з яких 5000 сума отриманої позики, 2900 проценти та комісія за користуванням позикою, відповідачем визнається.

Водночас нарахування позивачем відсотків за договором позики №154046 від 18 березня 2020 року в розмірі 20960 грн є несправедливим, оскільки перевищує суму позики, розмір загальної вартості кредиту та не узгоджується з сумою відсотків 2900 грн, яка погоджена сторонами в Графіку платежів та Паспорті позики до Договору позики.

При цьому відомості про нарахування позивачем процентів за порушення умов договору відповідно до статті 625 ЦК України у матеріалах справи відсутні.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що Договором встановлено проценти за користування позикою пункт 1.1.2.1., комісійна винагорода - пункт 1.1.2.2, підвищену комісійну винагороду пункт 5.3.

З розрахунку заборгованості, вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача (а.с.26).

Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 18.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 назву було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №154046 від 18.03.2020 в електронній формі (а.с.6-9, 10, 11-130)..

Відповідачу було перераховано позивачем кошти в розмірі 5000 грн (а.с.20).

Відповідно до умов договору, стандартна процентна ставка становить 0,1% в день від поточного залишку позики, комісійна винагорода складає 1,9% в день від початкового розміру позики відповідно пп. 1.1.1. договору, строк повернення позики 16 квітня 2020 року.

Згідно Графіком платежів до договору позики сума позики 5000 грн, проценти за користування позикою 145 грн, комісійна квинагорода за користування позикою 2775 грн, а всього 7900 грн (а.с.10).

Позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу позику на умовах, передбачених цим договором (а.с.20).

Ці обставини відповідачем визнаються.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, за період з 18.03.2020 по 05.08.2025 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором складає 25960 грн, яка складається із: 5000 грн заборгованість за позикою, 20960 грн - заборгованості по процентам та комісії за користування позикою (а.с.14-17).

Відповідно до ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.1, ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги).

Позивач та відповідач уклали договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами якого відповідач ознайомилася та погодилася, їй були перераховані кредитні кошти.

Водночас згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, у право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги.

З огляду на викладене підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в межах строку дії договору у розмірі 7900 грн, з яких: 5000 грн сума позики, 145 грн - проценти за користування позикою, 2775 грн - комісійна квинагорода за користування позикою.

Таким чином, оскільки відповідач порушила свої зобов`язання, передбачені договором позовні вимоги у цій частині стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того позивач також прохав стягнути з відповідача підвищену комісійну винагороду, посилаючись на п.5.3. договору та ст.625 ЦК України.

Пунктом 5.3. договору позики передбачено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичалькик зобов`язаний сплатити позикодавцю підпищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожни день прострочення.

Водночас, відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

При цьому, ч.2 ст.625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 536, 625, 693 ЦК України.

У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня.

Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п.5.3 договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нараховану підвищену комісійну винагороду за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору в розмірі 18060 грн (25960 грн 7900 грн).

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пропорційність задоволених вимог становить 30,4% (7900 грн х 100/25960 грн).

В зв`язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 30,4% від суми сплаченого судового збору 2 422, 40 грн, що складає 736,40 грн (2422,40 грн х 30,4%).

При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги (а.с.23) від 09.07.2023, акт №681 від 01.09.2025 наданих послуг парвничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 5000 грн, оплата правничої допомоги здійснюється протягом трьох робочих днів з дати набрання законної сили рішенням по суті справи (а.с.22).

У відзиві на позов представник відповідача клопотав про зменшення витрат на професійну правову допомогу.

Клопотання обгрунтоване тим, що докази на підтвердження понесених витрат відстні, заявлена до стягнення сума за виконану адвокатом роботу є завищеною.

Справа не є справою великої складності, підготовка не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи. Розмір витрат складається лише з консультації та складання позовної заяви.

На підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру витрат, а також критерій розумності їх розміру, беручи до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу доведені, є обґрунтованими та підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 1520 грн (5000 грн х 30,4%).

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.526-527, 1054 ЦК України, ст.ст.141,142, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» (місцезнаходження: вул.В`ячеслава Липинського, 10/1, м.Київ, ) 7900 гривень заборгованості за договором позики №154046 від 18 березня 2020 року.

3.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» 2256,40 гривень судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 10.12.2025.

Суддя С.І.Крєпкий