Справа №: 398/1525/25
провадження №: 2/398/1591/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" грудня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Подоляк Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

21.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №25312-05/2024, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. У порушення положень договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором.

24.09.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №24092024.

Згідно вказаного Договору факторингу та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №25312-05/2024 від 21.05.2024 року.

Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 33 000,00 грн, з яких:· заборгованість за тілом кредиту - 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 18 000,00 грн, заборгованість за неустойкою - 5 000,00 грн.

Позивачем неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. На поштову адресу боржника було відправлено ряд листів - повідомлень про заміну кредитора і повідомлення - вимога про погашення заборгованості за кредитним договором. Також відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати, понесені ним при зверненні до суду з вказаним позовом.

Рух справи в суді

Позовна заява надійшла до суду 21.03.2025 року.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

24.04.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить поновити відповідачу строк для подання відзиву та відмовити у задоволені позову. Прохання про поновлення строку для подання відзиву обґрунтоване тим, що відповідач 08.04.2025 року отримала ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі. 03.04.2025 року відповідачем з адвокатом Хворост Д.М. було укладено договір №53 про надання правничої допомоги. Після отримання матеріалів справи та підготовки відзиву, через технічну помилку його було направлено до Олександрівського районного суду Кіровоградської області замість Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Відзив був направлений 23.04.2025 року, тобто в межах строку для його подання. Вказане сталось з огляду на схожість назв судів, що спричинило ненавмисне порушення строку подання відзиву.

Щодо позовних вимог, то відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими. Так, на думку відповідача, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язань з надання кредиту позичальнику та перерахування суми кредиту на рахунок позичальника.

Крім того, зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №25312-05/2024 від 21.05.2024 за період з 21.05.2024 по 24.09.2024, який наданий позивачем, заборгованість відповідачки становить 10 000 грн - сума основного зобов`язання, 5000,00 грн - прострочені відсотки. Жодних вказівок про неустойку та суму боргу за відсотками в розмірі 18 000,00 грн відсутні. Розрахунок немає відомостей по дату та суму видачі кредиту. За весь період розрахунку з 21.05.2024 по 24.09.2024 принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується, відсоткова ставка розрахунку не зазначається. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Враховуючи вищевикладене, заборгованість за процентами математично повинна була б бути розрахована таким чином: за період з 21.05.2024 по 24.09.2024 (126 днів, період заявлений в розрахунку) підлягає перерахунку по максимальній % ставці на рівні 1% в день; заборгованість за період з 21.05.2024 по 24.09.2024 за процентною ставкою 1,0% складає - (10000 / 100) * 1.0 * 126 = 12 600,00 грн. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 10 000,00 грн, та процентів в сумі 5832,00 грн, заборгованість мала б складати 22 600,00 грн = (10 000+12 600). Але відповідачка заперечує щодо задоволення вимог позивача за недоведеністю тому вважає, що в позові необхідно відмовити повністю.

Враховуючи, що згідно умов договору, проценти нараховується за кожен день користування позикою, то для перевірки правильності розрахунку заборгованості, що є обов`язком суду, необхідно встановити дату видачі кредиту та суму в якій його було надано та встановити строк користування кредитом. До предмету доказування в даних правовідносинах входять обставини щодо дати видачі позики та суми в якій її було видано та періоду користування позикою. Відповідач вважає, що оскільки позивач не надав до суду первинних документів які б підтвердили факт видачі позики, суму виданої позики та дату видачі позики, то суд позбавлений можливості встановити дані факти, а відтак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за договором про надання фінансового кредиту №25312-05/2024 від 31 травня 2024 року. Крім того, оскільки договір про надання фінансового кредиту №25312-05/2024 від 21 травня 2024 року було укладено між сторонами в період дії в Україні воєнного стану, відповідач вважає безпідставними нарахування позивачем суми заборгованості за пенею у розмірі 5 000,00 грн.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею усі судові витрати (витрати на правову допомогу) в розмірі 7 500,00 грн.

07.05.2025 року позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що нарахування відсотків за процентною ставкою 1,5% було правомірним. Так, згідно п. 13 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, встановлено внесення змін Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", а саме, доповнено пунктом 17 такого змісту: "Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %".З метою забезпечення дотримання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX (далі - Закон 3498-IX), Національним банком України (далі - НБУ) було надано роз`яснення щодо окремих вимог Закону 3498-IX. Згідно роз`яснень НБУ максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX - 1% (з 21.08.2024). Кредитний договір між Відповідачем та ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" був укладений після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", а період кредитування був у межах тимчасово діючих положень Закону та роз`яснень НБУ, що дозволяло застосовувати процентну ставку більше 1%. Крім того, вважає, що оскільки кредитний договір між відповідачем та ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" був укладений після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", а саме 21.05.2024 року, та пункту 5.3 кредитного договору передбачено нарахування неустойку у вигляді штрафу, а згідно пункту 7.6 кредитного договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування та особисто, за власною волею погодилась на такі умови та уклала кредитний договір, то неустойка за прострочення виконання зобов`язання була нарахована правомірно.

Щодо розрахунку заборгованості та доказів перерахування коштів, то розрахунок заборгованості, який є додатком до поданої Позивачем позовної заяви, містить усі необхідні відомості для того аби ідентифікувати його як такого, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договору, адже місить відомості про Позичальника та номер і дату кредитного договору. Надане Позивачем повідомлення ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" про перерахування коштів Позичальнику за кредитним договором №25312-05/2024 містять усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом. Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у Відповідача заборгованості. У частині щодо виписок, слід зауважити, що виписка по картковому рахунку справді може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. По-перше, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України. Ні первинний кредитор - ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ні ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не є за своєю організаційно-правовою структурою банком, отже, дія вказаного вище Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. По-друге, згідно кредитного договору №25312-05/2024, а саме п. 1.6, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. Більше того, Кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. У зв`язку з чим вищезазначена повідомлення не містить повних реквізитів Банківської картки.

Щодо вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу позивач вважає, що фактично за своєю природою дані послуги не носять у собі надскладний характер виконаної роботи, а тому, зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн лише за написання відзиву на позовну заяву є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Більше того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має взяти до уваги, що розглядувана справа, має незначну складність, не викликала суспільного інтересу під час її розгляду, результат вирішення цієї справи не має вплинути на репутацію сторін, спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаку єдності. Отже, на думку позивача, витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

13.05.2025 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що факт отримання відповідачем кредитних коштів має підтверджуватись відповідними розрахунковими документами.Належним доказом перерахування позивачем відповідачу коштів є відповідні розрахункові документи, банківські виписки або інші первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Однак, такі докази позивачем суду не надані, клопотання про їх витребування доказів не заявлено. Сам по собі розрахунок заборгованості не є доказом перерахування кредитних коштів відповідачу або оплати позивачем видаткових операцій за платіжною карткою відповідача та повинен оцінюватись в сукупності із доказами, які підтверджують факт перерахування коштів відповідачу.

Стосовно заборгованості договором встановлена процентна ставка передбачена пунктом 1.4.1. - 1,5% відсотки в день в період з 21.05.2024 по 17.09.2024, тобто за 120 днів.

24.12.2023 набрав сили Закон України№ 3498-IX від 22.11.2023, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» станом на дату укладення вказаного кредитного договору (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023) зазначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 відсоток.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України" Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії не продовжувався після набрання чинності цим Законом.

У зв`язку з наведеним, відповідач вказує, що оскільки кредитний договір був укладений (21.05.2024) після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, відповідач заперечує щодо вимог про стягнення неустойки, посилаючись на те, що оскільки неустойка вимагається до стягнення під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому нарахована сума у розмірі 5000,00 грн, які просить стягнути позивач є неустойкою та відноситься до платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а тому на них поширюється заборона нарахування згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Також, відповідач вважає безпідставними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, доводи позивача щодо нібито завищеності витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн. По перше, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг. Даний висновок встановлено у Постанові КЦС ВС від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19, в якому вказано, що: «У межах цієї справи суд підтримав правову позицію про те, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним». По друге, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Даний висновок встановлено у Постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в якому зазначено: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони». По третє, доводити ринковість цін на правничу допомогу не потрібно. Даний висновок встановлено у Постанові КАС ВС від 09.04.2019 у справі №826/2689/15, в якому зазначено: «Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення не співмірності витрат з наданням відповідних доказів». Крім того, враховуючи, що адвокат продовжує надавати правову допомогу відповідачу (написання даного заперечення та ряду інших заперечень) то відповідно витрати відповідача зростуть про що буде подано відповідну заяву та докази. Зважаючи на викладене, відповідач вважає що його вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу має бути задоволено у повному обсязі.

Позиція учасників справи

Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом установлено, що 21.05.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 25312-05/2024.

Відповідно до умов Договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1.) Тип кредиту - кредит, мета отримання кредиту - на власні потреби клієнта, строк надання кредиту - 120 днів, дата надання кредиту - 21.05.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язується погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 17.09.2024 (п.1.2.). Клієнт має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або кінцевого строків виплати кредиту, установлених Договором, на підставі поданого до Товариства звернення із зазначеною датою паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування/строку договору відбудеться без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача (п.1.3). За користування кредитом Товариство нараховує проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. п.1.4). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього Договору (п.1.5.). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами(п.1.6).

Розділом 2 Договору визначено порядок укладення договору, зокрема, що укладення даного договору відбувається згідно ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно п.3.1 Договору за користування кредитом Товариством нараховуються виключно проценти.

Пунктом 3.7 Договору встановлено, зокрема, що у разі недостатності суми здійсненого клієнтом платежу для виконання зобовязана за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у такій черговості: у першу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.4.1.4 Договору Товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з цим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим Договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів передбачені пунктом 5 Договору.

Згідно п.7.1 Договору цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку вказаного в п.1.2 цього Договору.

Відповідно до п.7.6 Договору його підписанням клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на веб-сайті Товариства. Також, згідно п.7.7 Договору клієнт підтвердив, що до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію зазначену в законодавстві про фінансові послуги та діяльність фінансових компаній та інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України « Про споживче кредитування».

Договір про надання фінансового кредиту № 25312-05/2024 від 21.05.2024 підписаний відповідачем в електронному виді одноразовим ідентифікатором W0299, про надання якого свідчить довідка про ідентифікацію.

До укладення договору про надання фінансового кредиту відповідачем було заповнено заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, а також банком було ознайомлено відповідача з Додатком №1 до Договору (графіком платежів) та Паспортом споживчого кредиту, які також підписані відповідачем в електронному виді одноразовим ідентифікатором W0299.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, та підписано шляхом накладення електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W0299, який було надіслано позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 .

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Згідно заявки-анкети клієнта та Договору про надання фінансового кредиту відповідач під час внесення своїх особистих даних зазначила номер свого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1.

Факт зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача підтверджується квитанцією про зарахування №402777349 від 21.05.2024 року та інформаційним листом №3426_52 від 13.02.2025 року, наданим ТОВ «Універсальні платіжні рішення», згідно якого 21.05.2024 року о 15:15:02 року на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 було перераховано кошти в сумі 10 000,00 грн, номер транзакції іРау.uа - 402777349.

Крім того, відповідно до інформаційного листа №20.1.0.0.0/7-250428/75485-БТ від 06.05.2025 року, наданим АТ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку НОМЕР_1, на яку 21.05.2024 року здійснено переказ коштів в сумі 10 000,00 грн, інформація про платника: IPAY_CREDIT_MC1, Banderu 9.

Отже, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свої зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджується вищевказаним доказами.

Вказані письмові докази повністю спростовують твердження представника відповідача про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» кредитних коштів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦПК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

24.09.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (Клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (Фактор) укладено договір факторингу № 24092024. Відповідно до п.п.1.1 п.1 Договору Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна договору) за плату, а клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (права вимоги) до Боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованості).

Згідно п.1.4 Договору факторингу права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

Відповідно до пп.6.2.3 Договору факторингу відступлення права вимоги за цим Договором здійснюється без згоди боржників.

Згідно п.7.1 Договору факторингу Фактор сплачує Клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у розмірі 3 564 318,78 грн без ПДВ.

Відповідно до п.13.1 Договору факторингу Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2025 року, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами.

Згідно з копією Акту прийому-передачі реєстру боржників від 24.09.2024 року до Договору факторингу №24092024 від 24.09.2024 року Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників Клієнта від 24.09.2024 року.

Як вбачається з копії платіжної інструкції №5895 від 24.09.2024 року, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на рахунок ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було сплачено кошти в сумі 3 564 318,78 грн в якості плати за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №24092024 від 24.09.2024 року.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24092024 від 24.09.2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 25312-05/2024 на загальну суму 33 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума основного боргу, 18 000,00 грн - сума заборгованості по відсоткам, 5000,00 грн - сума заборгованості по пеням.

14.03.2025 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на адресу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості в сумі 33 000,00 грн, в якій також останню повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ.

Отже, враховуючи викладене ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем за договором про надання фінансового кредиту № 25312-05/2024 від 21.05.2024 року.

Згідно позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 33 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - сума основного боргу, 18 000,00 грн - сума заборгованості по відсоткам, 5 000,00грн - сума заборгованості по пеням.

На підставі встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «Кредит Капітал» виступає правонаступником кредитодавця (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), на підставі яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.

З огляду на вказане, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 10 000,00грн.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору строк надання кредиту становить 120 днів з дати надання кредиту, тобто з 21.05.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язується погасити в останній день вказаного строку кредитування, тобто 17.09.2024 року.

Згідно п.1.4 кредитного договору процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору.

Відповідно до пп.1.4.1 п.4 Договору про надання фінансового кредиту денна процентна ставка за цим Договором розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом (сума всіх нарахувань згідно Графіку платежів до цього Договору); ЗРК - загальний розмір кредиту (вказаний в п.1.1. Договору); t - строк кредитування у днях (вказаний в п.1.2 Договору).

При цьому, 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

У свою чергу пунктом 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Невідповідність проведених позивачем розрахунків заборгованості за відсотками дає підстави суду провести власні розрахунки.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню вимоги про стягнення відсотків: за період з 21.05.2024 року до 20.08.2024 року за відсотковою ставкою 1,5% в день: 10 000,00грн х 92 день х 1,5% = 13 800,00 грн та за період з 21.08.2024 року до 17.09.2024 року за відсотковою ставкою 1% в день: 10 000,00 х 28 днів х 1% = 2 800,00грн, а всього в сумі 16 600,00грн.

Щодо вимог про стягнення неустойки.

Суд, враховує, що відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.

Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню.

З огляду на викладене та положення ЦК України, як основного акту цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки в сумі 5000,00 грн є необґрунтованими і до задоволення не підлягають.

Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 952,60 грн (26 600*100/33 000,00*2 422,40/100).

У ході розгляду справи представник відповідача Хворост Д.М. заявила вимоги про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 7500, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, на підтвердження понесених витрат представник відповідача Хворост Д.М. надала такі докази: копію договору №53 про надання правової допомоги від 03.04.2025 року, ордер, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), акт приймання-перекдачі наданої правової допомоги №1 від 11.12.2025 року до договору про надання правової допомоги №53 від 03.04.2025 року, копію платіжної інструкції №2.115875797.1 від 09.04.2025 року на суму 7500 грн, призначення платежу: гонорар за договором №53 від 03.04.2025, платник ОСОБА_1 ; копію довідки про відкриття рахунку; копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, суд констатує, що відповідач ОСОБА_1 дійсно понесла витрати на правничу допомогу в сумі 7500 грн.

Водночас відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ були задоволені частково, в розмірі 80,6 % від заявлених позовних вимог, а також зважаючи на предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4 000,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Керуючись статями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 206, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №25312-05/2024 від 21.05.2024 року в загальному розмірі 26 600 (двадцять шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок, з яких 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 600 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» 1 952,60 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві) гривень 60 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягомтридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», , місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, м. Львів.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Я.М. ПОДОЛЯК