ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/786/23 Номер провадження 22-ц/814/3215/25Головуючий у 1-й інстанції Морозов В. Ю. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Морозовим В.Ю.

по справі за позовом Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води в сумі 106 105 грн. 44 коп. та понесені судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» є виконавцем послуг з постачання гарячої води і теплової енергії споживачам м. Горішні Плавні, в тому числі відповідачу ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг станом на 01.03.2023, за період з березня 2020 року по лютий 2023 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 106 105 грн. 44 коп., яка складається з основного боргу за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 85209 грн. 41 коп., інфляційних втрат в сумі 20546 грн. 69 коп., 3 % річних від простроченої суми - 349 грн. 34 коп.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 жовтня 2023 року позов Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води в сумі 106 105 грн. 44 коп. та понесені судові витрати в сумі 2 684 грн.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту користування нею вказаною квартирою або перебування цієї квартири у її власності.

Окрім того, позивачем не підтверджено факту надання комунальних послуг за вказаною адресою, зокрема обсягу та вартості цих послуг. Зазначено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії та гарячої води є необгрунтованим та не підтверджує позовні вимоги позивача. Звертає увагу, що розрахунок позивача розпочинається із залишку заборгованості у сумі 21280,73 грн., яка є нічим не обґрунтованою та не зазначено період її виникнення.

Від представника Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" Миргородської О.Л. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення. Окрім того, просила розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з?явилася, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» є виконавцем послуг з постачання гарячої води і теплової енергії в м. Горішні Плавні, зокрема за адресою проживання ОСОБА_1 , а саме в квартиру АДРЕСА_2 .

У результаті невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг станом на березень 2023 року виникла заборгованість в сумі 106105,44 грн., яка складається з основного боргу за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання у розмірі 85209,41 грн., інфляційних втрат в сумі 20546,69 грн., 3% річних від простроченої суми 349,34 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17-ц відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Довідкою Сектора з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Горішньоплавнівської міської ради підтверджено факт реєстрації відповідача по АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Таким чином, посилання апелянта на недоведеність факту користування вказаною квартирою та, відповідно, обов?язку оплачувати надані позивачем комунальні послуги не заслуговують на увагу.

Згідно пункту 6 частини 1, пункту 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21липня 2005 року, встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п. 1, 3 п. 29).

Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (п.п. 14 п. 32).

Отже, за змістом наведених спеціальних норм вбачається, що звільнення споживача від сплати вартості комунальних послуг або ж зменшення їх розміру можливе за умови, що споживач письмово повідомив виконавця послуг про тимчасову відсутність за місцем реєстрації (проживання) із дорученням відповідного документа, що підтверджує такий факт.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів того, що вона зверталася до позивача з письмовим повідомленням про зміну місця проживання.

Згідно наданої позивачем довідки про нарахування вбачається, що у відповідача за період з березня 2020 року по березень 2023 року утворилася заборгованість за надані позивачем комунальні послуги у розмірі 85209,41 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконувала, внаслідок чого вищевказана сума заборгованості підлягає стягненню у повному обсязу.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги, проте не погоджується з визначеним розміром заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості було здійснено з врахуванням наявної станом на березень 2020 року заборгованості у розмірі 21274,09 грн., розмір та період нарахування якої позивачем не обгрунтований.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за період з березня 2020 року по березень 2023 року з 106105,44 грн. до 84831,35 грн. (106105,44 грн. - 21274,09 грн.).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач покладені як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 20546,69 грн. та 3 % річних у сумі 349,34 грн.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не спростовано та сумніву в його достовірності в суду не викликає.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд справи в суді першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 2684 грн.

Позовні вимоги задоволено на 79,95 %.

Таким чином, за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 2145,85 грн. (2684 грн. ? 79,95 %).

За апеляційний перегляд справи ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 4026 грн.

В задоволенні позову відмовлено на 20,5 %

Отже, за апеляційний розгляд справи з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 825,33 грн. (4026 грн. ? 20,5 %).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, враховуючи взаємозалік судових витрат, з ОСОБА_1 на користь Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" підлягає стягненню судовий збір у сумі 1320,52 грн. (2145,85 грн. 825,33 грн.).

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1, ч. 4 ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 жовтня 2023 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води з 106105,44 грн. до 84831,35 грн.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" судовий збір у сумі 1320,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук