ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6796/24 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 22-ц/818/3170/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Люшні А.І., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 березня 2025 року, у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що вона була потерпілою у кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 125 КК України, в рамках якого нею було пред`явлено позов до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.09.2023 року, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито, її цивільний позов залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Вказала, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.09.2023 року встановлено, що 27.07.2020 приблизно о 15 год. 30 хв., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_3 , діючи з умислом спрямованим на спричинення останній тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_3 один удар правої руки у потиличну зону голови, один удар кулаком правої руки у живіт та один удар правою ногою, а саме ступнею, у область колін, спричинивши останній, згідно з висновком судово-медичного експерта, гостру закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, синці на голові та лівій нозі, які утворились від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удару-стискання.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 09-2567/2020 від 19.08.2020, за ступенем тяжкості синці відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткотривалий розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). У зв`язку з вказаними обставинами, позивачу була завдана матеріальна шкоду в розмірі 4506,00 грн., яка складається з: витрат на лікування, проїзду на таксі до лікарні, купівлю ліків, оплати послуг фахівця у галузі права; 15487,66 грн. інфляційні втрати; 2922,76 грн. 3% річних; 3500,00 грн. витрати на правничу допомогу. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн., оскільки діями відповідача їй були спричинені душевні страждання. Вона була обурена вчиненням відносно неї кримінального правопорушення.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій, в загальному розмірі 66 416,42, та судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) грн.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 363 грн. 36 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині розміру стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Вказав, що не згоден з визначеним судом розміром моральної шкоди і вважає його таким, що не відповідає ступеню душевних страждань, характеру та обсягу моральних страждань позивачки.

Зазначив, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження глибини душевних страждань, характеру та обсягу моральних страждань, погіршення її здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, а також не обґрунтувала розміру моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди суд не надав належної оцінки тим обставинам, що позивачка отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Позивачка не надала жодного доказу того, що вона лікувалася, а надані документи підтверджують тільки факт того, що позивачка зверталася на консультацію до лікарів для обстеження. Відсутні докази того, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач надалі потребуватиме додаткового обстеження та лікування. Тобто суд не врахував, що моральні страждання позивача не були тривалими, істотних вимушених змін у життєвих обставинах позивача, які унеможливлюють ведення повноцінного способу життя, не було. Позивач навіть не брала участі у судових засіданнях при розгляді кримінальної та цивільної справ. Не надала доказів того, що вона понесла будь-які витрати на лікування та правничу допомогу у зв`язку з розглядом справ у суді. Також впливу наслідків отриманих тілесних ушкоджень на працездатність позивача не відбулося, так як на той період часу позивачка не працювала, а була

зайнята доглядом за дитиною.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що позивачу було завдано легкі тілесні ушкодження, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що є нетяжким злочином.

Також суд не взяв до уваги, що відповідач не працює та перебуває на тимчасово окупованій території, стан його здоров`я, що він потребує лікування, ту обставину, що у нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки, які хворіють та потребують лікування, а тому стягнення моральної шкоди розмірі 20000,00 грн, поставить у вкрай скрутне становище відповідача. Крім того відповідач повинен платити аліменти на утримання неповнолітнього сина. Суд не надав належної оцінки вищеперерахованим обставинам і дійшов хибного висновку, стягнувши з нього на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., який не відповідає тим моральним стражданням, які були заподіяні позивачу внаслідок отриманих легких тілесних ушкоджень.

Вважає, що моральна шкода у розмірі 2000,00 грн. буде відповідати обсягу заподіяних позивачу моральних страждань. Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду від 23.10.2024 у справі № 293/174/23.

У письмовому відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказала, що визнання її потерпілою від скоєного відповідачем злочину за ознаками ч.2 ст.125 КК України, у результаті якого їй спричинені легкі тілесні ушкодження, є доказом завдання їй матеріальної та моральної шкоди.

Вважає, що відповідача незаконно було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Зазначила, що на даний час на відповідача відкрито п`ять виконавчих проваджень щодо стягнення аліментів. 09.01.2024 відносно відповідача внеснено відомості до ЄРДР за ознаками ч.1 ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів (№ 0000021).

Вказує, що відповідач має грошові кошти, так як одночасно співпрацює з 4 адвокатами та оплачує їх послуги- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Зазначає, що дитина знаходиться на повному утриманні позивача, апелянт не виконує покладених законом обов`язків щодо педагогічної, матеріальної або іншої участі у вихованні дитини. Апелянт замість того щоб оплатити аліменти на дитину оплатив послуги юриста.

Рішення суду оскаржено в частині стягнення з відповідача розміру моральної шкоди, тому у іншій частині не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи характер правопорушення, ступінь душевних страждань, характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 07.09.2023 по справі № 641/6739/20, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження. Цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 12.03.2024 по справі 641/6739/20, апеляційну скаргу потерпілої залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.06.2024 залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_2 .

Згідно довідки управління соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради від 16.09.2023, позивач отримує державну допомогу малозабезпеченій сім`ї.

Судом першої інстанції досліджено матеріали кримінального провадження, з якого вбачається, що позивачу було завдано легкі тілесні ушкодження, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, зокрема, згідно висновку експерта № 09-2567/2020 від 10.08.2020 року, на підставі судово медичної експертизи гр-ки ОСОБА_3 та враховуючи дані медичної документації та дані консультативного огляду консультантом нейрохірургом, у ОСОБА_3 має місце гостра закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, синці на голові на лівій нозі, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удару стиснення в межах доби до проведення первинного огляду. За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також матеріали кримінального провадження містять відомості щодо звернення ОСОБА_2 до медичних закладів охорони здоров`я для отримання медичної допомоги, за результатами яких надано: Консультативний висновок лікаря спеціаліста КНП «Міська клінічна лікарня швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, згідно якого ОСОБА_2 рекомендовано лікування невролога за місцем проживання; Висновок КНП «Міська поліклініка № 5» ХМР від 27.07.2020 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 поставлений діагноз струс головного мозку, та призначено лікування наступними ліками: пірацетам 0,2 1 таб 3 рази/добу; нейровітам 1таб з рази/добу; верошпірон 25 мг 1 таб щодня 10 днів.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що: «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин».

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності».

Як вбачається з ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 07.09.2023 по справі № 641/6739/20, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження. Цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із роз`яснень, викладених у п.1 постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ»» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/4225/15, від 03.10.2018 року у справі №463/1380/15-ц.

Враховуючи вищевикладені норми, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його невинуватості у причинених тілесних ушкодженнях ОСОБА_2 , оскільки шкода позивачу завдана неправомірними діями відповідача внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення і саме протиправними діями відповідача в результаті вчинення ним кримінального правопорушення, позивачу були причинені тілесні ушкодження. Посилання скаржника на презумпцію невинуватості та не встановлення його вини ухвалою про закриття провадження на підставі ст.49 КК України на думку колегії суддів є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування шкоди, завданої злочином. І в межах цих правовідносин виник спір щодо права позивача отримати відшкодування моральної шкоди, яких вона зазнала у зв`язку із завданням кримінальним правопорушенням шкоди її здоров`ю.

Відповідно до положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Зокрема, згідно з положеннями частини 1 статті 289 Цивільного кодексу України, будь-яка особа має право на особисту недоторканість, яке є її особистим немайновим правом, що забезпечує її природнє існування. А згідно з частиною 1 статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. При цьому, частина 1 статті 1168 ЦК України уточнює, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Також суд враховує, що за положеннями статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлені судом обставини, які не спростував відповідач, вказують на те, що позивач дійсно отримала ушкодження свого тіла саме від дій відповідача, і протиправність таких ушкоджень встановлена у матеріалах кримінального провадження, згідно висновку експерта № 09-2567/2020 від 10.08.2020 року, на підставі судово медичної експертизи гр-ки ОСОБА_3 та враховуючи дані медичної документації та дані консультативного огляду консультантом нейрохірургом, у ОСОБА_3 має місце гостра закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, синці на голові на лівій нозі, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удару стиснення в межах доби до проведення первинного огляду; за ступенем тяжкості вищевказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, також підтверджується ухвалою суду від 07.09.2023, що набрала законної сили; позивачка, як свідок надала суду покази про перелік та глибину фізичних та душевних страждань, і їх тривалість, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, який проти цього не заперечив; позивачка визначила розмір грошових коштів, у якості відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 гривень, але суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цей розмір таким, що суперечить вимогам розумності та справедливості, з огляду на характер заподіяної відповідачем позивачу шкоди, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та глибини фізичних та душевних страждань позивача, і періоду вимушених змін, які вона довела. Тобто цей розмір є явно завищеним, і тому на користь позивачки з відповідача слід стягнути 20000 гривень, які будуть відповідати наведеним обставинам та вимогам закону.

Суд першої інстанції правильно врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди.

Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував характер неправомірних дій відповідача, характер та ступень тяжкості причинених позивачу тілесних ушкоджень, а також врахував, що у неї виникли зміни у стані здоров`я, вона змушена була лікуватися, систематично відвідувати лікарів для контролю стану здоров`я за наслідками отриманих травм, змінювати звичайний спосіб життя, докладати зусиль для відновлення стану здоров`я та звичного ритму життя, зокрема і на роботі, звертатися до правоохоронних органів та суду за захистом порушених прав .

За вказаних обставин, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, та обґрунтовано у відшкодування моральної шкоди на користь позивача стягнув з відповідача 20 000 гривень.

Даний розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає співмірним заподіяній позивачу шкоді, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України, зокрема розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги є недоведеними та безпідставними, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив частково заявлений позов.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення у оскарженій частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 15 грудня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії А.І.Люшня.

Ю.М.Мальований.