Справа № 336/7112/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Безкровної Є.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №336/7112/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи), -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Кудіна А.В. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку звернулась до суду із зазначеним позовом, за змістом позовної заяви просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 15.09.2020 в сумі 10 867,09 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 5 541,86 гривень, за процентами 0,47 гривень, за комісією 5 324,76 гривень.

За змістом позову, 15.09.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено кредитний договір №. Позичальник ознайомився із умовами кредитування на веб-сайті кредитора договором, паспортом кредиту, умовами отримання фінансових кредитів, що у сукупності становлять єдиний договір.

07.10.2016 на підставі Договору відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», та АТ «Таскомбанк», а згодом Договору факторингу, укладеного 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач набув права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників, зокрема, до відповідачки.

Відповідно до Реєстру Боржників до останнього договора, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10 867,09 гривень, з яких: ??5 541,86 гривень - сума заборгованості за основним боргом; 0,47 гривень - сума заборгованості за відсотками, 5 324,76 гривень за комісією.

Так, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав ані на користь первісного, ані наступних кредиторів, що зумовило виникнення вказаної заборгованості. За змістом позовної заяви, з дати набуття прав вимоги 15.05.2024 позивачем нарахування штрафних санкцій відповідачу за вказаним кредитним договором не здійснювалось.

На підставі наведеного, із посиланням на ст. 509, 512, 516, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625-626, 628, 633, 634, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, наголошуючи, що з моменту отримання (прийняття) позивачем прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, відповідачка заборгованість в позасудовому порядку не сплатила, не надходили відповідні кошти й від первісного стягувача, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги відповідно до наведеного розрахунку.

Справа перебувала в провадженні суду з 29.07.2025. Ухвалою судді Приходько В.А. від 04.08.2025 постановлено відкрити провадження у даній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Згідно з ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.08.2025 «щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025 справу передано в провадження визначеного головуючого судді Вайнраух Л.А.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз?яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечень (з дня отримання відповіді на відзив), які мають відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань до матеріалів справи не скеровано.

Відповідачка відзиву на позовну заяву, клопотань та заяв до справи не скеровувала, не скориставшись відповідним процесуальним правом, конверт із копією ухвали суду, позовної заяви із додатками, надісланий за адресою реєстрації ОСОБА_1 , двічі повернувся до суду без вручення (із приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»), про зміну місця проживання ОСОБА_1 суд не повідомляла, що надає суду підстави для ухвалення рішення.

Так, суд звертає увагу, що згідно з приписами ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано.

Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що 15.09.2020 між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» укладено кредитний договір № шляхом подання заяви-анкети до вказаної юридичної особи 15.09.2020. Згідно з п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту, узгоджена сторонами договора у п. 1.2, дорівнює 9 604 гривень, строк користування кредитними коштами 36 місяців, порядок сплати процентів викладений у паспорті кредиту №4944110, який є невід`ємною частиною договора (п.1.3). Підписавши договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту наступні грошові суми: 7 000,00 гривень на картковий рахунок відповідача в ПАТ «Таскомбанк», 2 394,00 гривні ПАТ «Страхова компанія «ТАС» відповідно до договору страхування від 15.09.2020. Згідно з п. 2.2 цей договір, паспорт із вказаним вище номером та умови отримання фінансових кредитів в редакції від 04.05.2020 (якої до суду не надано) складають єдиний кредитний договір, примірник якого позичальник отримав, підписавши цей договір, відповідач зазначену обставину підтверджує.

За даними паспорта кредиту №4944110 за підписом позичальника щомісячна процентна ставка - 3%, річні проценти 0,01 %. Спосіб і строк надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору. Пільговий період щодо нарахування процентів не передбачений. У доданому до паспорта графіку наведено порядок сплати кредиту (повернення коштів) в строк до 14.09.2023, щомісячними платежами. Доказів перерахування суми кредиту матеріали справи не містять.

Згідно з наявним розрахунком, доданим до позовної заяви, до договора від 15.09.2020, боржник ОСОБА_1 , 15.05.2024 АТ «Таскомбанк» нараховано відсотки у сумі 0,47 гривень, без зазначення відсоткової ставки, комісію 5 324,76 гривень, прострочена заборгованість за кредитом становить 5 541,86 гривень, тобто, всього 10 867,09 гривень. В подальшому позивачем не здійснювалось нарахування відсотків. Розрахунок засвідчений представником позивача, здійснений станом на 30.06.2025.

Відповідно до розділу 1 укладеного 07.10.2016 Договору відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016, за яким первісний кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», новий кредитор - ПАТ «ТАСКОМБАНК», заборгованістю вважаються невиконані позичальником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитного договору станом на дату відступлення прав вимоги. Проте, суд звертає увагу на тому, що на дату відступлення права вимоги грошове зобов`язання відповідача за вказаним вище кредитним договором не виникло за відсутності доказів протилежного.

Разом з цим, зі змісту п.2.2 договору випливає узгоджене сторонами зобов`язання неодноразового щоденного - передання права вимоги до боржників, про що складаються відповідні реєстри. При цьому, у п. 2.3 визначені критерії до боржників, право вимоги до яких може бути передано. Натомість, реєстру боржників до даного договору додатки до позовної заяви не містять, тобто відступлення права вимоги до відповідача не підтверджено.

Крім того, 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладено Договір факторингу № НІ/11/19-Ф, згідно з п. 2.1 якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту (АТ «ТАСКОМБАНК») суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» - відступити позивачу Права Вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги.

Суд звертає увагу на тому, що договір від 15.05.2024 долучений до справи фрагментарно, не в повному обсязі, тобто, детальний зміст, виключний перелік прав та обов`язків сторін, їх відповідальності встановити за результатами дослідження даного письмового доказу не видається за можливе.

Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати згідно з п. 3.1 Договору, після чого позивач стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права вимоги (п. 2.3). Зазначений акт наявний у додатках до позовної заяви та досліджений судом. Також позивачем долучено платіжну інструкцію №21312 від 15.05.2024 на виконання умов договору щодо сплати за відступлення права вимоги.

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників від 15.05.2024 до вказаного договора, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10 867,09 гривень, з яких: ??5 541,86 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 0,47 гривень - сума заборгованості за відсотками, 5 324,76 гривень за комісією, номер боржника у реєстрі - 99. Витяг засвідчений представниками сторін правочину.

Докази повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги до відповідача позивачу до справи не долучені.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані ст.77-80 ЦПК України, а положеннями ч.1,6 ст.81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід наголосити, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1,2 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу.

Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18).

Враховуючи зміст ст.633, 634 ЦК України, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте, судом не встановлено належних, допустимих та достовірних доказів перерахування грошей позикодавцем позичальнику в порушення ч.1 ст.1046 ЦК України, тобто, виникнення грошового зобов`язання у відповідача стороною позивача не доведено, як і розмір заборгованості на час відступлення права вимоги з урахуванням вище наведених висновків суду стосовно наявного розрахунку. Крім того, суд не може відповідно до наявних доказів встановити й вичерпний перелік прав / обов`язків сторін договору факторингу від 15.05.2024, який надано не в повному обсязі.

Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням вищенаведених висновків, суд встановив наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі, як такого, що не обгрунтований достатніми письмовими доказами.

За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 3 028,00 гривень, слід залишити за позивачем.

Докази понесення позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів, у сумі 1 514,00 гривень матеріали справи не містять. Проте, відповідно до змісту ч.2 ст.140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Тому підстав для їх стягнення судом не встановлено, з урахуванням зазначеного вище та положень ч.2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 3 028,00 гривень та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у сумі 1 514,00 гривень, - залишити за позивачем.

Реквізити сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, адреса для листування: Київська область, м.Бровари, вул. Лісова, буд.2, поверх 4.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 05.12.2025.

Суддя Л. А. Вайнраух