Провадження № 4-с/752/90/25
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пулинець Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_1 , при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ТОВ «Дебт Форс» звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Т.М., в якій просить суд:

- визнати незаконність старшого державного виконавця Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Тетяни Миколаївни під час визначення залишку боргу при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 27570748;

- скасувати постанову ВП № 27570748 від 27 травня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу;

- зобов`язати Вишневський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Свої вимоги скаржник обґрунтував тим, що 05 травня 2010 року Апеляційним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 21767/10, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» 4853,89 дол. США заборгованості за кредитом, 2187,02 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом, 2335,97 дол. США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентах за користування кредитом в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на день проведення стягнення боргу, 801,89 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи та 420,00 грн. вартості розміщення оголошення в газеті.

31 березня 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

20 березня 2025 року Голосіївський районним судом м. Києва замінив сторону виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-1767/10 Акціонерне товариство «Укрсиббанк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

27 травня 2025 року старшим державним виконавцем Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Т.М. винесено постанову ВП № 27570748 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено: «Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 387715.15 гривні (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня (UAH)».

Вважає, що оскільки у виконавчому листі зазначено, що необхідно стягнути суму заборгованості в іноземній валюті, зазначення у постанові державного виконавця залишку заборгованості в гривні призвело до фактичної зміни ухваленого судового рішення в непередбачений законом спосіб.

Окрім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що сума стягнутого виконавчого збору дорівнює нулю гривень. Відтак, можна зробити висновок, що стягнень за виконавчим документом також не відбувалось, як із відміток на виконавчому документі, отже виконавець не мав вказувати залишок боргу, відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішення.

Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року скаргу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання.

На запит суду 09 грудня 2025 року архівом Голосіївського районного суду міста Києва надано по справі № 2-1767/10 копії завіреного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2010 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 травня 2010 року та витяг з акта № 4 від 14 грудня 2020 року про вилучення для знищення номенклатурних справ (документів), що підлягає поверненню, відповідно до якого цивільну справу № 2-1767/10 знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явились. Про судовий розгляд повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, відповідно до правил ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

З огляду на викладене та відповідно до правил статті 450 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути скаргу за відсутності представника скаржника.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали скарги, встановивши обставини скарги та докази на які посилається скаржник, як на підставу свої вимог, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03лютого 2010 року у справі №2-1767/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволені частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 4 853,89 доларів США заборгованості за кредитом, 2 187,02 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 2 335,97 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентах за користування кредитом у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на день проведення стягнення боргу, 801,89 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи та 420,00 грн. вартості розміщення оголошення в газеті.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2010 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2010 року скасовано, постановлено нове рішення наступного змісту: позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 4 853,89 доларів США заборгованості за кредитом, 2 187,02 доларів США по процентах за користування кредитом, 2 335,97 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентах за користування кредитом у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на день проведення стягнення боргу, 801,89 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи та 420,00 грн. вартості розміщення оголошення в газеті, в іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення суду апеляційної інстанції 31 березня 2011 року видано виконавчий лист №2-1767/10.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року замінено сторону виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-1767/10 -Акціонерне товариство «Укрсиббанк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

27 травня 2025 року старшим державним виконавцем Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Т.М. винесено постанову ВП № 27570748 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскаржуваною постановою встановлено, що 12 травня 2025 року надійшла заява ТОВ «Дебт Форс» про повернення виконавчого документа; залишок нестягненої суми за виконавчим документом - 387 715,15 грн, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0,00 грн. Постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Крім того, Вишневським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скаржнику видано довідку від 27 травня 2025 року № 49736 про втрату виконавчого документа у виконавчому провадженні № 27570748.

Як зазначає стягувач, перерахування стягувачеві суми боргу у національній валюті, аніж валюті, зазначеній у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Крім того, зазначення в оскаржуваній постанові про суму стягнутого виконавчого збору у розмірі 0,00 грн свідчить про відсутність стягнень за виконавчим документом, а тому державним виконавець не повинен був вказувати залишок боргу.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Одним із принципів цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішення покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У справі, яка розглядається, встановлено що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, на підставі рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором у валюті -долари США, та визначений гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на день проведення стягнення боргу.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому, апеляційним судом взято до уваги, що Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду, викладаючи свої висновки щодо норми права, зазначила, що у ст. 53 Закону № 606-XIV (ст. 49 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження») закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

При цьому, відповідно до постанови від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17.

На згадану правову позицію акцентує увагу Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом мало здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Так, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого переказування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Тому, державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями указаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених законодавством що регулює виконання. Погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі №6-1063цс17. Таким чином, у справі, яка розглядається, під час виконавчого провадження виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ зумовило невиконання судового рішення у повному обсязі.

Як визначено ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника (ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пункт 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, визначений ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Про повернення стягувачу виконавчого документа виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 22 розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції, при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи 05 травня 2011 року рішення у даній справі, Апеляційний суд м. Києва визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день проведення стягнення бору. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом стягнуто з боржника суму боргу саме в іноземній валюті.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 травня 2025 року старшим державним виконавцем ВДВС зазначено залишок заборгованості боржника в сумі 387 712,57 грн, тобто в гривневому еквіваленті заборгованості за кредитним договором.

Однак, враховуючи наведене вище, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта. У разі ж ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті із вказівкою про гривневий еквівалент станом на день проведення стягнення заборгованості, стягувачу повинна перераховуватись сума у національній валюті за офіційним курсом НБУ у день відповідного стягнення. Проте валюта зобов`язання боржника у виконавчому провадження залишається такою, якою її визначив суд - долари США.

Ані органом державної виконавчої служби, ані боржником у встановленому законом порядку доводів скаржника щодо порушення його прав не спростовано, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, суд не може погодитись з діями та рішенням старшого державного виконавця ВДВС Дрижко Т.М. щодо виду визначення суми залишку заборгованості боржника, яка зазначена у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 травня 2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скаржника та задоволення скарги ТОВ «Дебт Форс».

Керуючись ст.258-260,352,353-355,447,451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_1 , при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Т.М. з примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 травня 2010 рокуу справі № 2-1767/10 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 травня 2025 року у виконавчому провадженні № 27570748 в частині визначення валюти та залишку нестягненої суми.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Вишневського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Т.М. у виконавчому провадженні № 27570748 від 27 травня 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зобов`язати Вишневський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення при примусовому виконанні рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 травня 2010 рокуу справі № 2-1767/10 шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, з зазначенням заборгованості боржника у доларах США.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Слободянюк