Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
У Х В А Л А

11 грудня 2025 року місто Київ

справа № 369/6318/22

провадження № 22-ц/824/11456/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року в справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року по справі 369/6318/22, шляхом зняття арешту (заборону на відчуження) з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 2 травня 2025 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу в порядку ст.355 ЦПК України, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, а особі, яка її подала, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали Київського апеляційного суду від 30 червня 2025 року надіслана на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 30 червня 2025 року, 7 серпня 2025 року, 11 вересня 2025 року, 31 жовтня 2025 року (а.с. 193, 195, 196,198).

Конверти з копією ухвали суду від 30 червня 2025 року повернулись до Київського апеляційного суду з відміткою «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 194, 197, 200.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, неабсолютне і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження слід застосовувати з правомірною метою та досягати пропорційності між застосованими засобами та поставленого метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Volovik v. Ukraine» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03, § 55).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на

утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. (постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19).

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати

усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення (постанова ВС від 31 січня 2019 року у справі № 753/21967,15-ц (провадження № 61-4393св18).

Подавши апеляційну скаргу ще 30 травня 2025року, відповідач ОСОБА_3 станом розгляду справи не цікавиться та засоби щодо прискорення процедури слухання справи не використовує. Відомостей щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 станом на 11 грудня 2025 року суду також не надала.

Підстав для прийняття апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог статті 356 ЦПК України, немає.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає позивачу ОСОБА_1 повторно звернутися з апеляційною скаргою, оформленою відповідно до вимог ст.356 ЦПК України, з одночасним поданням заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з дотриманням вимог ст.357 ЦПК України.

У зв`язку з наведеним, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, ОСОБА_1 має право повторного звернення до суду із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору - визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус