Справа № 727/9747/25
Провадження № 2/727/2370/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Калмикової Ю. О.,

за участю секретаря Лепчук О. І.,

за участю представника позивача Никонової М. О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Позов заявлено з підстав поділу майна чоловіка та жінки, набутого під час шлюбу. Позивач просить суд стягнути в порядку регресу з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , суму боргу в розмірі 1 118 260, 25 гривень (один мільйон сто вісімнадцять тисяч двісті шістдесят гривень 25 копійок); витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача ОСОБА_1 надана зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій просила суд: прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднати зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в одне провадження з цивільною справою № 727/9747/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,60 кв., житловою плошею 27,10 кв.м., вартістю 614 752 грн.; двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 , загальною площею 53 кв.м., та житловою площею 28,60 кв.м., вартістю 1 251 000 грн. Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,60 кв., житловою плошею 27,10 кв.м., вартістю 614 752 грн. та припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на дане нерухоме майно. Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 53 кв.м., та житловою площею 28,60 кв.м., вартістю 1 251 000 грн. та припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на дане нерухоме майно. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 000 грн. та по сплаті судового збору в сумі 6250 грн.

На обґрунтування зазначили, що реалізуючи своє процесуальне право, відповідачка звертається до суду із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя, який має бути розглянутий одночасно із основним позовом, адже підстави та предмет даних позовів є однаковими, а їх спільний розгляд призведе до повного всебічного та об`єктивного розгляду основної справи та не вплине на строки розгляду справи по суті.

Основний позов обґрунтований позивачем тим, що за час перебування в шлюбі ОСОБА_2 , в інтересах родини для придбання житла, 07.11.2020 та 14.07.2023 уклав два договори позики у формі боргових розписок на суму 30 000 долл США та 25 000 долл США. Вказує, що дані договори позики вчинені позивачем в інтересах родини та за згодою другого із подружжя. В подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07.05.2024 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кошти за договорами позики в сумі 55 000 долл США.

Посилається на те, що на позичені кошти 11.11.2020 для сім?ї була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 777, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області.

Також пізніше, за позичені кошти, 14.07.2023 для сім?ї була придбана квартира АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 1463, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області.

Після укладання даних договорів, шлюб був розірваний між сторонами рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.12.2023, а враховуючи укладання цих договорів в інтересах сім?ї та для придбання житла для сім?ї, вважає, що відповідачка ОСОБА_3 несе боргові зобов`язання солідарно із позивачем.

Окрім цього, стверджує, що в квартирі АДРЕСА_2 , право власності на яке оформлено за відповідачкою, навіть і після розірвання шлюбу, позивач проводив ремонтні роботи, загальною вартістю 154 992 грн. та добровільно виплатити половину цієї суми відповідачка відмовляється.

Просить стягнути з відповідачки в порядку регресу суму боргу в розмірі 1 118 262, 25 грн.

Позивачка за зустрічним позовом вважає, що відповідач за зустрічним позовом навмисно уникає чесного поділу спільного майна і замість цього фабрикує боргові зобов`язання.

Між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.12.2023 у справі № 727/11124/23. В даній справі питання про поділ майна подружжя не ставилося. В шлюбі народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу, за спільні кошти, подружжя придбала рухоме та нерухоме майно, 2 квартири, в яких на спільні було проведено ремонти, придбано рухоме майно та техніку.

Так, 11.11.2020 була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 777, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області. Двохкімнатна квартира загальною площею 42,60 кв., житловою площею 27,10 кв.м., вартістю 614 752 грн.

14.07.2023 була придбана квартира АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 1463, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області. Двохкімнатна квартира загальною площею 53 кв.м., та житловою площею 28,60 кв.м., вартістю 1 251 000 грн.

Все це нерухоме та рухоме майно, яке знаходиться в квартирах, набуто позивачкою та відповідачем з 2020 по 2023 роки та наявне час припинення спільного ведення господарства, а саме: в грудні 2023 року.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постанові ВС від 7 лютого 2018 року справа №654/5243/14-ц.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної і сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Дані квартири та рухоме майно, яке в них знаходиться, нажиті сторонами за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Загалом, спірні будинки та рухоме майно підлягають поділу між Позивачем та Відповідачем у рівних частках, виходячи із того, що належить на праві спільної сумісної власності.

Спірна нерухомість була набута подружжям в 2006 та 2013 роках, рухоме майно набуте починаючи з 1997 року по травень 2021 року за час перебування у шлюбі та незважаючи на те, що титульним власником будинків є позивачка та відповідач, означене нерухоме та рухоме майно належить до спільної сумісної власності, оскільки було набуте сторонами по справі в період подружніх відносин.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Згідно з ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 09.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі та шлюбних відносинах, під час шлюбу у спільну сумісну власність подружжя набули:

-11.11.2020 квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_2 ;

-14.07.2023 була придбана квартиру АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_3 .

Дані квартири та рухоме майно, яке в них знаходиться відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, вважаємо, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому просила виділити кожному окремо по квартирі, визнавши за позивачкою та відповідачем право приватної власності на нерухоме, а саме:

-на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_2 , двохкімнатну квартиру загальною площею 42,60 кв., житловою плошею 27,10 кв.м., вартістю 614 752 грн.- за позивачкою ОСОБА_3 ;

-на квартиру АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 , право власності на яке оформлено на ОСОБА_3 , двохкімнатну квартиру загальною площею 53 кв.м., та житловою площею 28,60 кв.м., вартістю 1 251 000 грн. - за відповідачем ОСОБА_2 , із розрахунку для покриття здійсненого ним в ній ремонту (сума 318 124 грн., яка припадає позивачці в цій квартирі при рівному поділу майна), припинивши режим спільноїсумісної власності подружжя на дане майно.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заперечувала проти об`єднання зустрічної позовної з первісним позовом, просила зустрічну позовну заяву лишити без руху з підстав неповноти сплати судового збору.

Розглянувши зустрічну позовну заяву, вислухавши думку представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Задоволення зустрічного позову зазвичай повністю або частково виключає задоволення первісного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зазначена стаття встановлює окремі умови прийняття до розгляду зустрічного позову, тобто вона вказує на один із способів захисту відповідача проти пред`явленого до нього позову.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

Дослідивши матеріали за зустрічним позовом, суд приходить до висновку, що зустрічний позов взаємопов`язаний із первісним позовом, вони виникають з одних правовідносин, однак задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, адже.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для об`єднання позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, а отже у прийнятті зустрічного позову необхідно відмовити.

При цьому суд роз`яснює, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості у разі наявності спору звернутись до суду в загальному порядку.

Керуючись ст. 193, 174, 175, 260-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Зустрічну позовну заяву повернути ОСОБА_3 та роз`яснити право звернутися до суду з цими позовними вимогами в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. О. Калмикова