Справа № 344/6876/25
Провадження № 22-ц/4808/1583/25
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року, в складі судді Атаманюка Б. М., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2015 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року було розірвано. Від спільного подружнього життя мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач взагалі не цікавиться життям спільної дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріально не допомагає. Зазначає, що дитина має встановлену інвалідність дитини до 18 років у зв`язку з двобічною глухотою з 13 липня 2017 року. Глухота дитини загрожує формуванню затримки чи порушення розвитку мовлення, мовленнєвих навичок та когнітивних здібностей, що тягне за собою тяжкі наслідки для розвитку особистості.

Дитині були встановлені кохлеарні імпланти, вартість ремонту яких коштує 20 679 грн. Також зазначає, що дочка регулярно відвідує заняття у логопеда вартістю 600 грн за одне заняття, тричі в тиждень відвідує індивідуальні заняття з англійської мови вартість заняття становить 250 грн/45 хв., та два рази в тиждень індивідуальні заняття з математики вартість заняття становить 250 грн/45 хв. Також дитина відвідує заняття з плавання двічі в тиждень 300 грн/заняття, заняття з танців 900 грн у місяць, навчається у «Приватному ліцеї «УНІКУМ», вартість навчання у якому станом на даний час становить 12 500 грн/місяць.

Також зазначає, що відповідач працює на посаді завідувачем відділення щелепно-лицьової хірургії КНП Івано-Франківської обласної ради. У власності відповідача перебуває житловий будинок, автомобілі, мотоцикл. Позивач є інвалідом 3 групи внаслідок автомобільної аварії, яка трапилася 03 червня 2021 року з вини відповідача де позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Кримінальна справа № 349/1406/23 розглядалась Рогатинським районним судом та 23 серпня 2023 року, за наслідками якої винесено ухвалу про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито. Після перенесених травм здоров`я позивачки суттєво погіршилось, вона періодично потребує госпіталізації у зв`язку з загостренням хронічного посттравматичного остеомієліту в/3 правої гомілки. Наслідки перенесеної травми надалі обмежують спосіб життя позивачки, яка відчуває постійний дискомфорт, посилення болі при фізичних навантаженнях та зміні метеоумов. Позивачці рекомендовано постійне носіння еластичних підколінок, що обмежує її у виборі одягу та як наслідок приносить додатковий психологічний дискомфорт.

На підставі наведеного, просила суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , у розмірі 40 000 грн до досягнення донькою повноліття, а також аліменти на утримання позивачки в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , в розмірі 6 000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 16 квітня 2025 року і проводити до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_2 , у розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та продовжуючи стягнення на весь період інвалідності ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 2422, 40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд стягуючи з відповідача аліменти на утримання позивачки не дотримався вимог ст. 182 СК України, не з`ясував розмір доходів позивача хоча апелянт у відзиві на позов зазначав про те, що позивачка працює на посадах лікаря-анастезіолога та лікаря педіатра в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради» та відповідно отримує доходи більші ніж відповідач.

Також судом в повній мірі не взято до уваги, те, що відповідач уже сплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини від першого шлюбу у розмірі від його доходів, а також незадовільний стан здоров`я апелянта.

У зв`язку з тим, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму, а згідно встановленим обставинам справи ОСОБА_2 працює та має доходи вищі за прожитковий мінімум встановлений законодавством, також отримує пенсію по інвалідності, то підстав для стягнення аліментів з апелянта на користь позички немає.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 подавав до суду заяву в порядку ст. 93 ЦПК України якою поставлено ряд запитань позивачу про обставини, що мають значення для справи в тому числі щодо її доходів. Однак, у порушення ст. 70, 71 ЦПК України відповідачем не було надано відповідь на поставлені запитання, а судом не було зобов`язано позивача надати відповідь відповідачу на поставлені запитання.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Виходячи із засад диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання дочки - ОСОБА_3 .

Скаржник оскаржує рішення суду тільки в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 , яке і підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який на час розгляду справи розірваний.

Відповідно до копії посвідчення та медичних довідок позивач ОСОБА_2 , є інвалідом 3 групи загального захворювання, внаслідок отриманої травми в ДТП, що трапилося 03.06.2021 року, у зв`язку з чим їй поставлений діагноз - хронічний посттравматичного остеомієліт в/3 правої гомілки (а.с.20-31).

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру стосовно зареєстрованих ТЗ, за відповідачем зареєстровані транспортні засоби Honda E NS1, KTM 390 DUKE, TESLA MODEL Y (а.с.32-34).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником садового будинку (а.с.77).

Також встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 57).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 05.04.2012 року ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки доходу (а.с.71-74).

Згідно довідки про доходи від 20.05.2025 ОСОБА_1 займає посаду завідувача відділення щелепно-лицевої хірургії, лікар-стоматолог-хірург КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». За квітень нарахована заробітна плата становить 42 732.35 грн. Знято аліменти 5625.60 грн. (а.с.75). За травень 2025 нарахована заробітна плата становить 21 580,49 грн. Знято аліменти 3 218.73 грн (а.с.93); за червень 2025 нарахована заробітна плата становить 27 967.11 грн. Знято аліменти 2 326.86 грн (а.с.132);

Згідно платіжних інструкцій від 10.05.2025 ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 , 3 216,08 грн., призначення платежу аліменти за травень 2025 (а.с.59); від 04.06.2025 аліменти за червень у розмірі 3 216,08 грн. (а.с.94).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Белеш та інші проти Чеської Республіки, § 49).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 6, ст. 75 СК України той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1-2, ст. 76. СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Згідно ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Частково задовольняючи позов у частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка отримала інвалідність внаслідок автомобільної аварії, яка трапилася 03 червня 2021 року з вини відповідача, а тому врахувавши розмір заробітку, доходу відповідача, його майновий стан, та стягнення з нього аліментів на двох малолітніх дітей, з враховуванням, що позивачка попри наявну інвалідність працює та отримує заробітну плату, а також їй призначено пенсію, дійшов висновку, про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та продовжуючи стягнення на весь період інвалідності.

Колегія суддів не може не погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Посилання відповідача на наявність у позивачки пенсії по інвалідності, як на підставу відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання є безпідставним, оскільки саме по собі призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює колишній із подружжя на утримання іншого з подружжя, якщо така стала непрацездатною до розірвання шлюбу у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя.

Дане твердження суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 24 червня 2021 року по справі № 759/6629/19 де судом зазначено, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Таким чином, отримання відповідачкою пенсії по інвалідності не є визначальним для вирішення питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання ОСОБА_2 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що позивачка працює та має доходи вищі за прожитковий мінімум встановлений законодавством, та не потребує матеріальної допомоги, суд вважає безпідставними.

Так, рішенням Конституційного Суду №1-р/2024 від 29 жовтня 2024 року частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України, а саме те, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні вказав, що нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися із урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення.

Конституційний Суд України зазначає, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення.

Суду не надано доказів, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу колишній непрацездатній дружині з інвалідністю третьої групи.

Так, ОСОБА_1 є особою працездатного віку, займає посаду завідувача відділення щелепно-лицевої хірургії, лікар-стоматолог-хірург КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». За квітень заробітна плата останього становила 42 732,35 грн (а.с.75). За травень 2025 року заробітна плата становила 21 580,49 грн (а.с.93); за червень 2025 року нарахована заробітна плата становила 27 967,11 грн. (а.с.132);

Крім того, згідно витягів з Єдиного державного реєстру стосовно зареєстрованих ТЗ, за відповідачем зареєстровані транспортні засоби Honda E NS1, KTM 390 DUKE, TESLA MODEL Y (а.с.32-34) та садовий будинок (а.с.77).

З урахуванням наведеного, та встановлених позивачці медичних діагнозів та рекомендацій, а також того, що остання несе постійні та систематичні витрати для підтримки свого стану здоров`я на відповідному рівні, колегія суддів вважає, що вона потребує матеріальної допомоги колишнього чоловіка - відповідача. При цьому, суд враховує, дохід позивачки, а також те, що відповідач сплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини від першого шлюбу у розмірі від його доходів.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, якій встановлена третя група інвалідності та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із висновками суду першої інстанції, які, на його думку, не відповідають дійсним обставинам справи, то ці доводи, апеляційний суд у складі колегії суддів не бере до уваги, оскільки вони жодним чином не спростовують правильних висновків суду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення суду підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта