Справа № 545/3024/23
Провадження № 2/545/81/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Білик М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Полтавського районного суду Полтавської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої просили стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3/3188681 від 15.02.2018 у розмірі 33499,89 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 14.08.2023 року справу №545/3024/23 передано судді ОСОБА_2 .

На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 947/0/15-23 від 03.10.2023 суддя ОСОБА_2 звільнений з посади судді Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до автоматичної системи документообігу від 16.10.2023 року, справу перерозподілено судді Полтавського районного суду Полтавської області Харабадзе К.Ш.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 267/0/15-24 від 30.01.2024 року достроково закінчено відрядження судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Харабадзе К. Ш. до Полтавського районного суду Полтавської області із 12 лютого 2024 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26.02.2024 справу передано судді Полтавського районного суду Полтавської області Путрі О.Г.

Ухвалою судді від 01.03.2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача посилався на те, що 15.02.2018 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №3/3188681, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 26150 грн. Предметом кредитного договору є надання відповідачу грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 26150 грн.: строк користування 60 місяців, тобто до 14.02.2023 року, річні проценти - 15 відсотків, комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості 2,30 %у місяць від суми кредиту.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою за кредитним договором.

16.12.2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення права вимоги №3-2021. Згідно з Договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які виявилися боржниками АТ «Креді Агріколь Банк», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3/3188681 від 15.02.2018 року.

Всупереч умов кредитних договорів відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує договірні зобов`язання відповідача.

Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становила 33499,89 грн., а саме: прострочена заборгованість 7242,67 грн., залишок за тілом кредиту 7166,63 грн., нараховані відсотки - 36 грн., прострочені відсотки 2711,75 грн., комісія 601,45 грн., прострочена комісія 15741,37 грн.

22.12.2023 року представник відповідача адвокат Хворост Д.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вказаним кредитним договором №3/3188681 від 15.02.2018 року, окрім визначених 15 % річних (фіксована процента ставка), була передбачена сплата комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту зазначеної у п.1.1. договору. Розмір комісії за весь період кредитування складає 36087 грн., що становить 150% від суми кредиту. Зазначає, що нарахування комісії суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «По споживче кредитування», тому комісія є незаконною. Згідно виписки по рахунку за період з 15.02.2018 року по 21.12.2021 року відповідач сплатила - 7824,85 грн. Вказує, що відповідач як мінімум сплатила вказану суму в рахунок сплати комісії, а тому з урахуванням умов комплексного договору №3/3188681 від 15.02.2018 року, вказана сума має бути зарахована в рахунок тіла кредиту. Крім того, вимоги про стягнення 15741,37 грн. простроченої комісії з відповідача не підлягають до задоволення. У зв`язку з вищевикладеним прохала відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК`Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та вирішити питання щодо понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката. (том.1 а.с.90-115).

11.03.2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, згідно яких вказав, що ОСОБА_1 свідомо звернулася до АТ «Креді Агріколь Банк» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, всі права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком погашення заборгованості, як день повернення кредиту. 16.12.2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №3-2021 року. Згідно вказаного договору та реєсту прав вимоги №1 від 21.12.2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло нового статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_3 . У період з 21.12.2021 року до звернення до суду з позовною заявою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не здійснювало жодних нарахувань чи списань за кредитним договором. Прохав задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу прохав відмовити (том 1, а.с.122-129).

29.10.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2024 року, представник позивача направив до суду заяву, в яких вказав, що за комплексним договором №3/3188681 відповідач ОСОБА_1 отримала кошти в розмірі 26150 грн., повернула на користь банку строкову заборгованість за тілом в сумі 26150 грн., прострочену заборгованість за тілом в сумі 8084,62 грн., нараховані відсотки в сумі 10762,07 грн., прострочені відсотки в сумі 5600,92 грн., комісію в сумі 27666,7 грн., прострочену комісію в сумі 7919,44 грн. (том 1,а.с.166-170).

06.12.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2024 року, представник позивача подала заяву, згідно якої зазначив, що відповідно до умов укладеного договору , п.1.3.2 договору встановлено сплату щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,3 % від суми кредиту, зазначеної в.п.1.1. договору (26150 грн.*2,3 % = 601,45 грн.). (том 1,а.с.189-190).

На виконання вимог ухвали суду від 06.03.2025 року, від представника позивача надійшли письмові пояснення та детальний розрахунок заборгованості, згідно яких вбачається, що періоди нарахувань заборгованості відповідача за кредитним договором №3/3188681 від 15.02.2018 року наступні: строкова заборгованість із 15.02.2018 року по 21.12.2021 року, прострочена заборгованість із 17.09.2018 року по 16.12.2021 року, нараховані відсотки з 14.03.2018 року по 21.12.2021 року, прострочені відсотки з 17.09.2018 року по 16.12.2021 року, комісія з 14.03.2018 року по 21.12.2021 року, прострочена комісія з 17.09.2018 року по 16.12.2021 року.

Відповідачем за період користування кредитом сплачено грошові кошти в загальному розмірі 79017,12 грн., з яких в рахунок строкової заборгованості - у розмірі 18983,37 грн., простроченої заборгованості - у розмірі 8084,62 грн., нарахованих відсотків - у розмірі 10762,07 грн., прострочених відсотків - у розмірі 5600,92 грн., строкової комісії у розмірі 27666,7 грн., простроченої комісії - у розмірі 7919,44 грн. (том 1, а.с. 223-225).

Ухвалою суду від 09.06.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити, пославшись на підстави на обставини викладені в позові та поясненнях. Вказала, що на даний час у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за кредитним договором №3/3188681 від 15.02.2018 року в розмірі 33 499,89 грн. Також зазначила, що за кредитним договором відповідач сплатила загалом кошти врозмірі 79017, 12 грн., з яких в погашення строкової заборгованості 18983,37 грн., простроченої заборгованості - 8084,62 грн., прострочених відсотків - 10762,07 грн., строкової комісїі 27666,7 грн., простроченої комісії 7919,44 грн. В разі часткового задоволення позову чи відмови в його задоволення прохала зменшити розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, її інтереси в судовому засіданні представляла представник адвокат Хворост Д.М. яка прохала відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» з підстав викладених у відзиві на позов. Вказала, що відповідачем заборгованість за кредитним договором пагашена в повному обсязі. Крім того, прохала стягнути на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12, ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першоїстатті 78ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістомстатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 15.02.2018 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої сторони, та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АХА Страхування Життя», від імені та в інтересах якого діє ПАТ «Креді Агріколь Банк» на підставі Договору доручення № ІІМА-35/2013-1 від 05.07.2013 року на здійснення юридичною особою посередницької в сфері страхування життя в якості страхового агента, з третьої сторони, укладено комплексний договір. (том 1, а.с.6).

Відповідно до п.1.1 Договору Банк надає позичальнику кредит в сумі 26150 грн., строком на 60 місяців, з 15.02.2018 року по 14.02.2023 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком погашення заборгованості (Додаток №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною) як День повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Згідно з п.1.2 договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя, згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку www.credit-aqricole.ua.

Згідно п.1.3.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує, процентну винагороду: щомісячно, в розмірі 15% річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором.

Згідно п.1.3.2 договору, за користування кредитом позичальник сплачує, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору з метою обслуговування кредиту Банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості №9605 в Банку.

Згідно з п.5.1 страхова сума 25000 грн. Сума страхової премії 1150 грн. (п.5.2 Договору).

У Додатку № 1 до Комплексного договору № 3/3188681 від 15.02.2018 року, який підписаний відповідачем, міститься Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с.8).

ПАТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, що підтверджується платіжною інструкцією №21618788-1 від 15.02.2018 року про перерахування ОСОБА_1 25 000 грн. та платіжною інструкцією №21618788-5 від 15.02.2018 року про сплату страхового внеску в розмірі 1150 грн. (том 1, а.с.10,11).

16.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» укладено Договір відступлення права вимоги № 3-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» . (том 1, а.с.50-53).

Відповідно до Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги №3-2023 від 16.12.2021 року, Реєстр прав вимог №1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами №3/3188681 від 15.02.2018 року в розмірі 33499,89 грн. (том 1, а.с.54).

Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно із розрахунками наданого банком по кредитному договору №3/3188681 від 15.02.2018 року станом на дату відступлення складає 33499,89 грн. з яких: прострочена заборгованість 7242,67 грн., залишок за тілом кредиту 7166,63 грн., прострочені відсотки 2711, 75 грн., комісія 601,45 грн., нараховані відсотки 36 грн., прострочена комісія 15741,37 грн. (том 1, а.с.210-а).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 601,45 грн. та заборгованості за простроченою комісією в розмірі 15741,37 грн. суд приходить до такого висновку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, згідно зі статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та другастатті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що пунктом 1.3.2. укладеного між сторонами договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. Договору.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена таблицею обчислення загальної вартості кредиту, додаток 1 до кредитного договору, я якої вбачається , що загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості у період з 15.02.2018 року по 14.02.2023 року сукупно складає 36087, 00 грн.

Таким чином, встановивши у комплексному договорі №3/3188681 від 15.02.2018 року плату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому слід врахувати, що у кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У свою чергу банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року у справі №382/1621/21, від 06.11.2023 у справі №204/224/21.

Враховуючи вищезазначене, в задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії в розмірі 605,45 грн. та стягнення заборгованості за прострочену комісію в розмірі 15309,78 грн. слід відмовити.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

На підставі матеріалів справи і з умов укладеного між сторонами кредитного договору, судом не встановлено, що сплата комісійної винагороди, передбачена п. 1.3.2 даного договору, була передбачена саме за послуги, які повинна була отримувати позивачка за плату у разі, якщо вона використала своє право на безоплатне отримання інформації про стан заборгованості, що передбачено ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Позивачем не доведено на підставі наданих доказів, що позивач зверталась до банку, отримувала одноразово послуги безоплатно, а умови договору передбачають сплату комісії саме за послуги які підлягали оплаті.

Беручи до уваги наведені вище обставини, на підставі положень ЦК України, судової практики, суд дійшов висновку, що пункт 1.3.2. укладеного між сторонами договору, згідно з яким передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемним на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначено, що у разі встановлення нікчемності умови договору про сплату комісії, правильним є висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що положення п.1.3.2 комплексного договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а відтак в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 1149,97 грн та простроченої комісії в розмірі 17325,11 р. слід відмовити.

За правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі 496/3134/19, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий cnociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заітересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового ршення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

За таких обставин, враховуючи викладене, наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 3/3188681 від 15.02.2018 року становить 17 157,07 грн., з яких строкова заборгованість 7166,63 грн., прострочена заборгованість 7242,67 грн., нараховані відсотки 36,02 грн., прострочені відсотки 2711,75 грн.

Водночас, як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості та підтвердив в судовому засіданні представник позивача, відповідачем на виконання умов кредитного договору було сплачено в рахунок погашення заборговоності за договором загалом 79017,12 грн. , зокрема комісії сплачено 35 586,14 грн., а саме строкової комісії - 27666,7 грн. та простроченої комісії - 7919,44 грн. (а.с.224,224).

Отже, суд приходить до висновку про необхідність зарахування сплаченої позичальником суми комісії в загальному розмірі 35 586,14 грн. в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом в загальному розмірі 17157,07 грн. А відтак, враховуючи, що розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками є меншим від розміру сплаченої відповідачем комісії ( 35 586,14 грн. 17157,07 грн. = 18 429,07 грн. - переплата по кредитному договору), суд вважає, що відповідачем в повному обсязі погашена заборгованість за кредитним договором № 3/3188681 від 15.02.2018., а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що 04.12.2023 року між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Хворост Д.М., укладено договір №99 про надання правової допомоги. (а.с.110-111).

Відповідно до акту приймання передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги №99 від 04.12.2023 року, сторони узгодили отримання адвокатських послуг адвокатом Хворост Д.М. на загальну суму 15 000 грн. (а.с.112).

Згідно квитанції від 19.12.2023 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату Хворост Д.М. кошти за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №99 від 04.12.2013 року в розмірі 15 000 грн. (а.с.113).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціну позову та (або) значенню справи.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 26 квітня 2022 року у постанові № 289/1560/20.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно відзиву на позовну заяву, представник відповідача прохала стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., що були понесені нею з розглядом даної справи.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, клопотання представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов до висновку, що заявлені витрати у розмірі 15 000 грн. не відповідають критерію розумності, не є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

За таких обставин, беручи до уваги позицію представника позивача, яка прохала зменшити витрати на професійну правничу допомогу відповідача, з урахуванням критеріїв складності справи, яка не є справою значної складності, враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, конкретні обставини справи, виходячи з принципів співмірності судових витрат, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (юридична адреса: вул.Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28, 4 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г.Путря