Провадження 2/193/121/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2025 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Софіївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення орендної плати, доходів, отриманих без достатньої правової підстави за користування земельною ділянкою, пені, 3 % річних, інфляційних втрат, упущеної вигоди,-

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення орендної плати, доходів, отриманих без достатньої правової підстави за користування земельною ділянкою, пені, 3 % річних, інфляційних втрат та моральної шкоди. Двічі позов уточнювався. В обґрунтування заявлених позовних вимог від 01.05.2025 року із урахування заяви від 05.12.2025 про залишення позову в частині стягнення за п. 10 позовної заяви (стягнення збитків) в сумі 620000 грн., позивач вказала, що є власником земельної ділянки площею 8,0941 га на території з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:002:0022 на території Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, запис про реєстрацію № 5843462. Попереднім власником ОСОБА_3 було укладено договір оренди № 19 з ФОП ОСОБА_2 01.12.2009 року та додаткова угода від 01.05.2014 року. Згідно договору оренди орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за рік в розмірі: 5000 грн., 3 т зерна (пшениця, ячмінь), 300 кг насіння соняшника, 1 т соломи, оранка та культивація городу 0,5 га. Договір укладений на 10 років, за додатковою угодою до 01.05.2024 року до повного збору врожаю. Згідно договору оренди обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції; плата вноситься до 31 грудня звітного року; у разі невнесення орендної плати справляється пеня в розмірі 0,1% від несплаченої суми. Посилаючись на умови договору, ст. ст.283,285,762 Господарського кодексу, ст.ст. 19,22,31 ЗУ «Про оренду землі», невиконання умов договору у період 2021-2024 роки позивач просить стягнути з відповідача розмір недоплаченої орендної плати за 2021-2024 роки в розмірі 15433,20 грн., 10915,7 кг пшениці, 1091,5 кг насіння соняшника, 3685 кг соломи; інфляційні витрати в розмірі 4759,70 грн., 3% річних 1072,60 грн.; відробітковій формі 3500 грн; пеня 0,1% 2793,45 грн. Також просила стягнути розмір неустойки у вигляді подвійного розміру 7264,4 грн (грошова форма), 4165,6 кг пшениці, 415,56 кг насіння соняшника, 1319,92 кг соломи (натуральна форма); збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 241030 грн за період незаконного користування за період 01.09.2024 року по 28.04.2025 року. Стягнути судовий збір в розмірі 1109,95 грн, 6200,00 грн. та 1096,9 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала уточнені від 01.05.2025 позовні вимоги. Додатково пояснила, що гроші за оренду 2023 рік отримала від керуючого ФОП «Квасов» ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн. у 2024 році, його керуючий також намагався віддати їй гроші за оренду її земельної ділянки у якому розмірі, їй невідомо, але пізніше їй було надіслано Укрпоштою від ФОП Квасов 20020 грн, які вона отримувати відмовилася. За що були ці гроші, їй невідомо. 01.05.2025 року вона почала обробку своєї земельної ділянки під соняшник. Договори наміру від 06.08.2023 та 02.05.2024 року укладалися між нею та ОСОБА_5 . Про умови договору домовлялися із ОСОБА_5 . Згідно домовленості ОСОБА_1 повинна була отримувати 30000 грн. доходу за рахунок оренди земельної ділянки, також на неї покладалася обробка земельної ділянки та збір врожаю овочів, підбір техніки, кадрів, закуп посівного матеріалу. В подальшому змінила пояснення та зазначила, що 30000 грн- це чистий її дохід за оренду земельної ділянки. ОСОБА_5 повинна була забезпечувати оплату витрат, пов`язаних з бізнесом. Всі умови оговорювали вдвох, третіх осіб не було. Один з підписаних ними документів готував чоловік ОСОБА_5 . Доходи від реалізації повинні були оплачуватися ОСОБА_5 , хто буде сплачувати земельний податок не оговорювали. 06.08.2023 року зустрічалася з ОСОБА_5 в Хінкальній Кривий Ріг біля 95 кварталу вдвох після 16:00 год. Попередній договір складала ОСОБА_5 , в кафе підписали договір, інших осіб при їхніх зустрічах не було. 28.04.2024 року також зустрілися в Хінкальній вдвох та підписали попередній договір. Про те, що засіяний соняшник на її земельній ділянці, вона повідомила ОСОБА_5 приблизно за два дні до укладання договору (26.04.2024). Далі пояснила, що на початку лютого 2025 року вона звернулася до ОСОБА_5 і вони зустрілися біля Хінкальної м. Кривий Ріг біля 95 кварталу і вона передала ОСОБА_5 повідомлення про продовження договору. ОСОБА_5 його прийняла, розписалася про отримання. Були вдвох. 12.02.2025 ОСОБА_5 вручила особисто позивачу претензію в двох екземплярах, на одному вона розписалася. Було це в кінці робочого дня 16-17:00 год. біля Хінкальної, додому повернулася о 20:00-20:30 год., автомобіля у позивачки немає, користується загальним транспортом. Намагалася продовжити попередній договір, так як не знала , коли рішення суду набере законної сили. До реєстратора за виконанням рішення про скасування реєстрації ОСОБА_1 звернулася 15.05.2025 року, оскільки вважала, що ОСОБА_2 самостійно виконає рішення суду. Також повідомила, що повідомила працівника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про отримання у спадщину спірної земельної ділянки у 2021 році на словах, а офіційно із додаванням свідоцтва про право на спадщину у 2023 році і отримала орендні в розмірі 5000 грн. Повідомила, що земельний податок за 2021-2024 рік сплатила самостійно. Пояснила, що з ТОВ «Євромоноліт» відносин у неї не було. Період нарахування заборгованості по позову - з вересня 2024 року по квітень 2025 року. Про існування додаткового договору оренди землі від 29.04.2024 року позивачка дізналася у червні 2024 року. ТОВ «Євромоноліт» зібрав врожай, коли їй не відомо, нею було по факту збирання врожаю та складено акт. ОСОБА_5 за стягненням суми, нарахованої претензією не зверталася, з неї сума не стягнута. Також, пояснила, що вважає, що на цей час земельна ділянка не повернута, враховуючи відсутність дії щодо складання акту приймання передачі спірної земельної ділянки. На питання представника відповідача пояснила, що стосовно виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року не зверталася.

Представник відповідача ОСОБА_6 , під час дії повноважень, в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Відзив не надав, пояснень не надав. ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим та обізнаним про розгляд даної цивільної справи. Явку іншого представника в судове засідання повторно не забезпечив, клопотань не направив.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справ, обізнаність відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

25.03.2025 судом прийнято заяву про зміну предмета позову від 12.02.2025 року.

01.05.2025 судом прийнято заяву про збільшення позову.

05.12.2025 судом прийнято заяву про залишення частини позову без розгляду.

Суд, заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав земельна ділянка з кадастровим номером № :02:002:0022, площею 8,0941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вакулівської сільської територіальної громади Криворізького району Дніпропетровської області належить позивачу ОСОБА_1 , дата реєстрації права власності 09.03.2021 обтяження : типовий договір оренди земельної ділянки №19 від 01.12.2009 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк дії договору 5 років (т.1 а.с.13-16). Відповідно додаткової угоди від 01.05.2014 до Договору оренди земельної ділянки №19 від 01.12.2009 строк дії договору до 01.05.2024 року (т.2 а.с. 1).

29.08.2023р. рекомендованим поштовим відправленням, з описом вкладення №05 ОСОБА_1 направила ФОП ОСОБА_2 повідомлення про відсутність наміру продовжувати Договір оренди №19 та Вимогу про виплату заборгованості з орендної плати за 2021р., 2022р. (т.2 а.с.3).

26.08.2024р. рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення №145 ОСОБА_1 направила ФОП ОСОБА_2 вимогу про повернення за актом приймання- передачі належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0022 загальною площею 8,0941 га та виплату заборгованості з орендної плати за 2024р. (з урахуванням боргу за 2023р., 2022р.,2021р), яку отримав особисто ФОП ОСОБА_2 (т.2 ст.6).

Згідно з Договором №19, укладеним 01 грудня 2009 року між ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , і ФОП ОСОБА_2 , орендодавець передав у користування орендареві належну йому на праві власності земельну ділянку площею 8,0941 га строком на 5 років (дата закінчення строку дії договору 01.12.2014р), а орендар зобов`язувався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату до 31 грудня кожного звітного року у визначених п.9 цього договору розмірах. Орендна плата вноситься орендарем у формі та в розмірі: грошова 3000,00 грн., або натуральна - 2,5 тони зерна (пшениця, ячмінь), 250 кг. насіння соняшнику, 1 тона соломи при необхідності за заявкою Орендодавця.

Оплата земельного податку замість Орендодавця, у встановлений законодавством термін.

Відробіткова при необхідності - оранка та культивація до 0,5 га за поданою заявкою Орендодавця, ритуальні послуги та матеріальна допомога на погребіння в розмірі 550,00 грн (т. 1 а.с. 14).

Додатковою угодою від 01.05.2014 сторони внесли зміни до Договору оренди земельної ділянки №19 від 01.12.2009:

-п.8 визначили, що цією угодою продовжено строк дії договору оренди до 01.05.2024р. (п.2 додаткової угоди)

- п.9 змінили розмір та склад орендної плати (п.1 додаткової угоди).

Номер запису про реєстрацію іншого речового права у Державному реєстрі речових прав №5843462 (т.2 а.с. 1), виклавши його зміст в наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірах: грошова:5000 грн, натуральна: 3 т зерна (пшениця, ячмінь), 300 кг насіння соняшника, 1т соломи. Відробіткова: оранка та культивація городу до 0,5га. Оплата земельного податку замість Орендодавця здійснюється Орендарем з вирахуванням його із суми орендної плати, у встановлений законодавством термін.».

Згідно з п. 2 Додаткової угоди від 01.05.2014р. до Договору №19 сторони дійшли згоди викласти п.8 вказаного договору оренди у наступній редакції: «п.8 Договір укладено на 10 років. Орендар має право на його переважне поновлення на новий строк .Орендар має не пізніше ніж за 30 днів до його закінчення повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію. Договір дійсний по 01.05.2024р».

Згідно з п. 3 Додаткової угоди від 01.05.2014р. до Договору № 19 сторони дійшли згоди доповнити п.40 абзацами 3,4 наступного змісту: «...У разі закінчення дії Договору до закінчення польових робіт, термін дії Договору автоматично продовжується до повного збирання врожаю...При переході права власності на ділянку до іншої особи, цей Договір і всі його умови зберігають чинність для нового власника» (т.2 а.с.1).

Судом встановлено, що Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року задоволено уточнений позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 яким зобов`язано ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди власнику ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером № :02:002:0022, площею 8,0941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вакулівської сільської територіальної громади Криворізького району Дніпропетровської області, повернувши її власнику ОСОБА_1 , скасовано рішення державного реєстратора відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колесник Інги Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 73318979 від 24.05.2024 року, про реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) номер запису про інше речове право: 55173156 від 21.05.2024 року, земельної ділянки площею 8,0941 гектарів, кадастровий номер :02:002:0022, стягнуто з відповідача ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 85 копійок. Рішення набрало законної сили 20.02.2025 року.

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 526 Цивільного кодексу Українипередбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1статті 15 ЗУ «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом частин 1, 2статті 21 ЗУ «Про оренду землі»орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно договору оренди землі № 19 від 01.12.2009 року та додаткової угоди до нього від 01.05.2014 року (діє до 01.05.2024 року) укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 орендна плата за кожен рік складає 5000грн., 3 т пшениці, 300 кг насіння соняшника, 1т соломи та відробіткові роботи, проведені на 0,5 га городу власника.

Судом встановлено, що протягом 2021-2024 років відповідач користувався земельною ділянкою під час дії договору оренди земельної ділянки, що не оспорюється сторонами, укладеного між попереднім власником ОСОБА_3 було укладено договір оренди № 19 з ФОП ОСОБА_2 01.12.2009 року та додаткова угода від 01.05.2014 року, що належить ОСОБА_1 та не сплачував їй орендну плату в грошовому та натуральному вигляді, окрім сплачених 5000 грн за оренду у 2023 році. Згідно договору оренди , обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції; плата вноситься до 31 грудня звітного року;у разі невнесення орендної плати справляється пеня в розмірі 0,1% від несплаченої суми.

Зворотного відповідачем не доведено.

Доказів користування земельною ділянкою ОСОБА_1 іншим орендарем сторонами суду не надано. Таким чином, суд констатує, що саме ФОП ОСОБА_2 був користувачем земельної ділянки належної позивачу в період строку дії договору оренди, а саме з 2021 по 28.04.2024, а отже повинен був як орендар виконувати свої зобов`язання, в тому числі, зі сплати орендної плати у розмірі встановленому договором.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.6, ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, уклавши 01.12.2009 договір на умовах, викладених у ньому та та додатковій угоді до нього від 01.05.2014 року, відповідач, засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Частина перша ст.759 ЦК України вказує, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі».

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (абз.1 ст.15 ЗУ «Про оренду землі»)

Відповідно до ст.31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме із цієї дати починається перебіг строку його дії.

Статтею 33 ЗУ «Про оренду землі» визначено право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

А саме, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

ФОП « ОСОБА_2 » таким правом не скористався.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ст.34 ЗУ «Про оренду землі»).

Акт приймання передачі земельної ділянки ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Згідно Форми «Ф» ОСОБА_1 сплачено земельний податок за ділянку з кадастровим номером :02:002:0022 на території Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 2021 - 1433,02 грн., 2022 рік-2441,86грн., 2023 рік 2442,86 грн., 2024 2573,44 грн. (т. 2 а.с.21-22).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої орендної плати з урахуванням інфляції, згідно договору за користування земельною ділянкою за період з 2021 року по 2024 рік період дії договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи умови договору № 19 від 01.12.2009 року та додатковою угодою від 01.05.2014 року, заборгованість з орендної плати ФОП ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає за період 2021-2024 роки :

у грошовій формі, з урахуванням інфляції: 2021 рік: 5000грн?110%=5500 грн.; 2022 рік: 5000грн?126,6%=6330 грн; 2023 рік 5000грн?105,1% =5255 грн за відніманням 5000 грн сплачених- дорівнює 255 грн., 2024 рік (233 днів) 5000грн :365?233?104,9=3348 грн, що разом складає 15433,20 грн .; 2021р.-3 т+ 2022р.-3т+2023 р. 3т+2024 (233 дні) 1915кг=10915,7 кг пшениці;

2021р.-300кгт+ 2022р.-300кг+2023 р.300 кт+2024 (233 дні) 191,5 кг=1091,5 насіння соняшника,

2021р.-1 т+ 2022р.-1т+2023 р. 1т+2024 (233 дні) 1915кг=3685 кг соломи, (т.2 а.с.185-188)

Такий розмір заборгованості відповідає умовам договору, не сплачений та підлягає стягненню з відповідача, а позов в цій частині задоволенню.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума орендної плати в грошовій та натуральній формі за період 2021-2024 роки в розмірі 15433,20 грн., 10915,7 кг пшениці, 1091,5 кг насіння соняшника, 3685 кг соломи.

Стосовно стягнення суми 3500 грн. вартості проведених робіт іншим працівником, передбачених договором оренди, суд зазначає наступне.

Згідно акту приймання-передачи виконаних робіт від 25.09.2021, 14.10.2022, 25.08.2023, 19.08.2024 ОСОБА_1 сплачено за виконання робіт з перекопування 800 грн+800грн.+900 грн.+1000 грн., що разом складає 3500 грн. (т. 2 а.с.18-20)

Дану суму за виконані роботи позивач просить стягнути з відповідача у рахунок невиконаної оплати орендної плати, передбаченої договором оренди земельної ділянки.

Судом встановлено, що згідно з Договором №19, укладеним 01 грудня 2009 року між ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 , відробіткова при необхідності - оранка та культивація до 0,5 га за поданою заявкою Орендодавця, ритуальні послуги та матеріальна допомога на погребіння в розмірі 550,00 грн (т. 1 а.с. 14).

Додатковою угодою від 01.05.2014 сторони зміни в данній частині договору не вносились.

Таким чином, згідно умов отримання даного виду оплати, орендодавцю необхідно звернутися із заявкою на виконання робіт, що є необхідною умовою, яка передує виконанню таких робіт.

Згідно наданих доказів та пояснень позивача, з заявкою до ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 не зверталася.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_1 як сторона договору, умов договору в частині подання заявки не виконала, доказів цього не надала.

Таким чином, позивачем не доведено неналежного виконання умов договору оренди земельної ділянки в частині виду оплати відробіткової (оранки та культивації 0,5 га) не проведених орендарем - відповідачем ФОП ОСОБА_2 .

Отже, позов вданій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в розмірі 3500 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період з 2021 року по 2024 рік та 3 % річних, пені за період з 2021 року по 01.05.2025 року рік, за невиконання обов`язку щодо сплати орендної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки,встановлений законом,може бути збільшений у договорі,якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

П. 14 Договору оренди землі визначено, що у разі несвоєчасного внесення орендної плати, справляється пеня за кожен день прострочення в розмірі 0,1% від невнесеної суми.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною другою ст.792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року в справі №609/1231/19 зроблено висновок, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, право власності за ОСОБА_1 зареєстровано 09.03.2021 року.

Отже, після смерті ОСОБА_3 права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 01.12.2009 року та додаткової угоди від 01.05.2014 року щодо земельної ділянки, площею 8,0941 га, з кадастровим номером :02:002:0022, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, перейшли до ОСОБА_1 з 09.03.2021 року.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , отримала права та обов`язки орендодавця земельної ділянки, площею 8,0941 га, з кадастровим номером :02:002:0022, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, як підставу стягнення 3% річних, пені та інфляційних витрат, пені заборгованість з орендної плати за 2021-2024 роки оренди земельної ділянки на підставі положень ст. 549, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, відповідно до частин першої, третьої ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Отже, законом встановлено обов`язок особи, у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.

Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76,80 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем ОСОБА_1 своїх обов?язків щодо повідомлення орендаря ФОП ОСОБА_2 до 29.08.2023 року, яке не отримано відповідачем та від 26.08.2024 року, яке отримано особисто ОСОБА_2 (згідно зворотного повідомлення) про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також щодо надання інформації, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору. В даному повідомленні зазначено про заборгованість та вимога її сплатити.

Згідно пояснень, наданих в судовому засіданні сторони не заперечували про погашення відповідачем заборгованості орендної плати за 2023 рік в розмірі 5000 грн., факту намагання керуючого Смаглюка щодо оплати орендної плати 27.12.2024 року та перерахування грошових коштів на імя ОСОБА_1 в від ФОП ОСОБА_2 в розмірі 20020 грн переказом Укрпошта в погашення орендної плати 2024 рік.

ОСОБА_1 від отримання грошових коштів від керуючого ФОП ОСОБА_2 . ОСОБА_4 відмовилася, від отримання переказу відмовилася , згідно пояснень , наданих в судовому засіданні.

Після грудня 2024 року позивач до відповідача з приводу погашення заборгованості не зверталася.

Із вищевикладеного вбачається, що ФОП ОСОБА_2 з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати орендної плати за договором оренди землі від 01.12.2009 року, укладеним між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, а саме, що ФОП ОСОБА_2 порушені умови Закону України «Про оренду землі» та Договору оренди земельної ділянки від 01.12.2009 року щодо нарахування та виплати орендної плати в розумінні застосування штрафних санкцій за невиконання договору.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором про оренду землі та додаткової до нього угоди не визначено правила проведення оплати в натуральній формі. Зазвичай така передача відбувається шляхом попереднього узгодження кількості визначеної продукції, дати отримання такої форми, доставка, місце та інші додаткові умови. Таке узгодження потребує обоюдних дій, спрямованих на таке отримання та поперше умови та можливість зазначає саме отримувач натуральної форми орендної плати, а саме: де і коли, форма доставки.

Доказів таких дій з боку ОСОБА_1 та отримання відмови, або невиконання за її вимогою, суду не надано, що унеможливлює її проведення.

Отже, суд робить висновок про недоведеність протиправної поведінки відповідача під час виконання умов договору, що виключає його відповідальність .

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є не ґрунтуються на вимогах закону, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також, ОСОБА_1 прохала стягнути розмір неустойки у вигляді подвійного розміру за несвоєчасне повернення за ч. 2 ст. 758 ЦК України земельної ділянки згідно розрахунку (т. 2 а.с. 192) у період з 21.08.2024 (день визначений позивачем) по 01.01.2025 ( за визначенням позивача) 254 дні у розмірі 7264,4 грн (грошова форма), 4165,6 кг пшениці, 415,56 кг насіння соняшника, 1319,92 кг соломи (натуральна форма), суд зазначає неступне.

В силу вимогст.785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ст.. 785 ЦК України 1. У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. 2. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Згідно п. 3 договору від 01.05.2014 року договору оренди землі строк його дії зберігає чинність на строк його укладення. У разі закінчення дії договору - до закінчення польових робіт термін дії договору автоматично продовжується до повного збирання врожаю.

Враховуючи пояснення позивача та зазначені умови укладення договору, судом встановлено, що дія договору автоматично продовжена до 20.08.2024 року.

Доказів щодо використання земельної ділянки ФОП « ОСОБА_2 після 20.08.2024 року та неможливості використання її власником-позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, 01.05.2025 року вона без перешкод почала користуватися належною їй земельною ділянкою, засіяла соняшником.

Факт не підписання відповідачем Акту приймання передавання земельної ділянки після закінчення договору оренди землі не свідчить про фактичне не повернення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Після набрання законної сили рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року про усунення перешкод власнику ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером № :02:002:0022, площею 8,0941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вакулівської сільської територіальної громади Криворізького району Дніпропетровської області, повернувши її власнику позивач за примусовим виконанням рішення не зверталася.

За таких обставин, суд констатує, що суду не надано доказів на підтвердження того, що після закінчення строку дії договору оренди до повного збору врожаю (серпень 2024 року), ФОП « ОСОБА_2 » продовжувало використовувати належну відповідачу земельну ділянку.

Тобто, у позивача не виникло право вимоги за ч. 2 ст. 785 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача доходів, отриманих без достатньої правової підстави за користування земельною ділянкою в сумі 7264,40 грн, 4165,6 кг пшениці, 416,56 кг насіння соняшника, 1391,92 кг соломи до задоволення не підлягають.

Таким чином, в частині стягнення з відповідача суми неустойки за несвоєчасне повернення земельної ділянки у період з 01.01.2024 по 20.08.2024 року слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 241030 грн. суд зазначає наступне.

Позивачем зазначено, що 06.08.2023 року між нею та ФОП ОСОБА_5 було укладено попередній договір про оренду земельної ділянки належної ОСОБА_1 , згідно якого в майбутньому мав бути укладений договір оренди за яким позивач повинна була отримувати орендну плату з 01.05.2024 року в сумі 30000 грн за кожний місяць строку оренди. Також зазначила, що 28.04.2024 року між ними було укладено повторний попередній договір, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язується не укладати інших договорів стосовно своєї земельної ділянки. 12.01.2025 року ОСОБА_5 повідомила позивача пр. відсутність наміру продовжувати дію попереднього договору з підстав порушення ОСОБА_1 умов договору щодо укладання іншого договору оренди її земельної ділянки.

Згідно ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 познайомилася влітку 2023 року, не пам`ятає коли, яка запропонувала їй надати в оренду свою земельну ділянку, вона з чоловіком збиралася вирощувати овочі для її двох кав`ярень, які нею відкриті у 2022 році та своєї родини, яка велика. ФОП нею зареєстровано у 2023 році. Умови договорів їй невідомі, вона підписувала документи, які готував чоловік. Умов договору не може пояснити. Де і коли зустрічалася з ОСОБА_1 згадати не може, один раз це було на Соцмісто м. Кривий Ріг перед кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Один раз були в Хінкальній, розмовляли, про що не пам`ятає, документи не підписували. Її дохід приблизно 100000грн. на рік, вважала що може сплачувати 30000грн оренди ОСОБА_1 кожен місяць протягом року, на додаткове питання відповіла, що орендну плату мав сплачувати чоловік зі своїх доходів. Також пояснила, що про всі умови домовлялися її чоловік та ОСОБА_1 особисто, він був присутній при підписанні попередніх договорів та повідомлення та претензії. Претензію складав чоловік, про що там не знає, просто підписувала, вимога була приблизно на 00 грн, з якого приводу - не знає. Чоловіка ім`я ОСОБА_7 , оформлений ФОП. Про існування рішення суду на користь ОСОБА_1 їй не відомо, ОСОБА_1 її не повідомляла. Їй відомо, що на її ділянці знаходився інший орендар з договором на 10 років. Чому свідок вирішила звернутись саме після ухвалення рішення, пояснити не може, це було рішення чоловіка. З усіх питань з приводу оренди земельної ділянки спілкувався чоловік у її присутності. Документ на право власності на земельну ділянку вона не бачила. 12.02.2025 претензію ОСОБА_1 чоловік передав особисто.

Згідно рішення Софіївського районного суду від 20.01.2025 року за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 встановлено, що позивачем у судовому засіданні надано пояснення, що вона 15.04.2024 року звернулася до ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу незаконного продовження користування земельною ділянкою, яка належить їй. На місці працівниками поліції було встановлено, що земельна ділянка знаходиться в суборенді ТОВ «Євромоноліт», якому вона надала дозвіл на оренду до збору врожаю соняшника, про що було укладено договір міни. Тобто, позивач своїм добровільним волевиявленням надала дозвіл на продовження оренди земельної ділянки, всупереч нібито укладеному договору наміру від 06.08.2023 року з ФОП ОСОБА_5 , що дає підстави зробити висновок про відсутність істинного наміру ОСОБА_1 у 2023 році на укладання договору та отримання 30000 грн доходу у вигляді орендної плати.

Відповідно достатті 22 ЦК Україниу вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому, звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (орендодавця) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, орендодавцю (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії орендодавця (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі №910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18)).

Також орендодавець (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі №908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі №922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі №910/14341/18).

Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.

Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.

Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.

Тому справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішення порушення прав кредитора (позивача) не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.

Європейський Суд з прав людини вказав, що коли мова заходить упущеної вигоди (lucrum cessans), її існування має бути встановлено з упевненістю, і не повинно ґрунтуватися тільки на здогадах або ймовірності (Centro Europa 7 S. r.l. і Ді Стефано C. Italy [GC], no. 38433/09, § 219 in fine, ECHR 2012).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Здійснений позивачем розрахунок не доводить завданих йому збитків (упущеної вигоди) та їх розміру, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою орендодавця та збитками, оскільки зроблений на підставі відповідних статистичних даних, виходячи із типової орендної плати у 2024 році, до того ж заявлена сума збитків обґрунтовується припущенням про можливість отримання прибутку.

Дані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду викладено в постанові №703/3303/20 від 26 жовтня 2023 року.

З урахуванням викладеного, для стягнення упущеної вигоди необхідно не тільки у належний спосіб встановлювати її розмір, винуватість у завданні збитків, але і доводити високий ступінь ймовірності такої вигоди і вживання заходів для одержання таких доходів, натомість судом встановлено невідповідність пояснень позивача при розгляді справ, нелогічності дій позивача, суперечності у обставинах, які підлягають покладенню в обґрунтування позову в частині стягнення упущеної вигоди за укладеним договором наміру та як наслідок висновування про штучність створення договору та виникнення претензії ФОП ОСОБА_5 , від 12.02.2025 року, а саме - після винесення рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року . Покази свідка ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні суперечать та не відповідають поясненням позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні з приводу обставин укладення договору наміру та його умов.

Отже, суд вважає вимоги в цій частині такими, що не доведені згідно ст. 81 ЦПК України та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд, в тому числі, керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі «РуїзТоріхапротиІспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «СерявінпротиУкраїни», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення суми орендної плати за користування земельною ділянкою за 2021-2024 роки з урахуванням інфляції в розмірі 15433, 20 грн. у грошовій формі, а також в натуральній формі в розмірі 10915,7 кг пшениці; 1091,5 кг насіння соняшника, 3685 кг соломи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ст. 142 ЦПК України залишення без розгляду на стадії розгляду збір не повертається, тобто сплачена сума судового збору позивачем в розмірі 6200,00 грн. за вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 620000,00 грн. у вигляді збитків, яка позивачем залишена без розгляду, не повертається.

Уточнений позов заявлений в сумі 895853,3 грн., враховуючи залишення без розгляду позов в частині стягнення суми збитків в сумі 620000 грн., дорівнює 275853,30 грн. позов задоволено в розмірі 15433,20 грн., що складає 5,59 %. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 5,59% від підтриманої позивачем частини позову в розмірі 2206,85 грн (1109,95+1096,9)грн. ?5,59%:100%=123,36 коп.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення орендної плати, доходів, отриманих без достатньої правової підстави за користування земельною ділянкою, пені, 3 % річних, інфляційних втрат, упущеної вигоди, задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2021-2024 роки з урахуванням інфляції в сумі 15433 (п`ятнадцять тисяч чотириста тридцять три) грн. 20 коп., 10915кг 700 г пшениці; 1091 кг 500 гр насіння соняшника, 3685 кг соломи.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 123 (сто двадцять три) грн. 36 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11.12.2025

Суддя Н.О.Кравченко