Провадження № 2/554/1254/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі :

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Кашуби В.А.,

за участю представника позивача - адвоката Грічаніченка О.О.,

представника відповідача - адвоката Данко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої йому майнової шкоди здоров`ю у сумі 180 879,14 гривен, з яких:130 739,04 гривень - розмір втраченого заробітку (доходу) за період з 02.05.2014 по 05.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року); 10 784,9 гривень - витрати на покупку медикаментів станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року); 39 355,20 гривень - витрати на лікування, проїзд, харчування станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року). Також просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 40 000 гривен та витрати на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні Московського районного суду міста Харкова перебувало кримінальне провадження № 0002268, внесене у ЄРДР 02.05.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст.296 та ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_2 02 травня 2014 року, близько 8-00 годин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у громадському місці, побачивши раніше незнайомого ОСОБА_1 та його друзів, що були разом з ним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в той час йшли додому, проявляючи особливу зухвалість, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві, будучи фізично розвиненою особою та маючи фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_1 та його знайомим ОСОБА_3 , безпідставно наніс першому ОСОБА_3 один удар кулаком своєї правої руки у обличчя, від якого останній впав на землю, після чого ОСОБА_2 відразу наніс один удар кулаком руки у обличчя ОСОБА_1 , від якого останній впав на землю та знепритомнів. Хуліганські дії відповідача продовжувались протягом тривалого часу і супроводжувались особливою зухвалістю. Відповідач не звертав уваги на зауваження та законні вимоги осіб, які були свідками подій, їх припинити. В результаті протиправних дій ОСОБА_2 , згідно висновків судової-медичної експертизи № 918-С від 17.06.2014 року, ОСОБА_1 були спричинені наступні тілесні ушкодження: поєднана травма кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки та черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на голові, яка ускладнилась розвитком соматоформной вегетативної дисфункції з лікворно-венозною дистензією, астетичним синдромом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Крім того, вказаними неправомірними діями відповідача позивачу спричинені синці на правій руці і в області грудної клітини та садна в ділянці лівого вуха і лівої руки, які згідно висновків вказаної судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Противоправні дії відповідача підтверджуються матеріалами кримінального провадження, залученими до обвинувального акту, який був направлений для розгляду до Московського районного суду міста Харкова. У кримінальній справі позивач був визнаний потерпілим. Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року кримінальне провадження №0002268 відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1.ст. 296, та ч. 1ст. 122 КК України було закрите та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності. Цивільний позов залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_1 ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року з підстав передбачених ст.124 КПК України не стягувались.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 року у справі позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , розмір втраченого заробітку, з урахуванням індексу інфляції, в сумі 125 130,57 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 іпн НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 2019,70 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 21.11.21 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 року задоволено, зазначене рішення суду скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Згідно розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

На виконання даного розпорядження вказана цивільна справа надійшла до Октябрського районного суду м.Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів вказаних у відзиві на позовну заяву. Вважав вимоги позивача необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. На обґрунтування відзиву посилався на відсутність доказів на підтвердження розміру втраченого заробітку (доходу) потерпілого з урахуванням ступеня втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача та, внаслідок цього, відсутності підстав для застосування положень ст.1198 ЦК України. У Відзиві зазначається, що до позовної заяви не додано медичної документації, яка підтверджує втрату працездатності позивачем, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом соматоформна вегетативна дисфункція, а не з діагнозом, який знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із завданими йому відповідачем тілесними ушкодженнями, до медичних закладів звернувся лише 05.05.2014р., госпіталізація ОСОБА_1 не здійснювалася, докази додані до позовної заяви, крім консультативних висновків лікарів, інших медичних документів, які підтверджують знаходження позивача на лікуванні (як на стаціонарному так і амбулаторному) не містять. Представник відповідача вважає, що обставини щодо ступеню втрати працездатності встановлюються висновком МСЕК.

Представник відповідача зазначає, що судово-медичними експертизами, проведеними під час судового слідства, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями які інкриміновані відповідачу та діагнозом з яким позивач перебував на стаціонарному лікуванні.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на покупку медикаментів, лікування, проїзд, харчування, спричинення моральної шкоди.

Вина відповідача при закритті кримінального провадження у інкримінованих йому правопорушеннях не встановлена та ОСОБА_2 не визнана. Шкода завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується.

Щодо втрати позивачем заробітку внаслідок ушкодження здоров`я, то представник відповідача у Відзиві посилається на правову позицію наведену у Постанові Верховного Суду від 06.02.18р. у справі №623/1616/14-ц де зазначено, що сума втраченого доходу фізичною особою підприємцем внаслідок ушкодження здоров`я вираховується з доходу, з якого мав би сплачуватися прибутковий податок, при умові перебування фізичної особи -підприємця на загальній системі оподаткування. Представник відповідача вказує, що матеріали справи містять документи, які підтверджують реєстрацію позивача як платника єдиного податку. Додані податкові декларації та книга обліку доходів відображають лише доходи позивача та в них не відображені його видатки, що є підставою для відмови у позові.

Водночас, представник позивача у Відповіді на відзив зазначив, що, позивачем до позовної заяви залучені докази спричинення йому тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_2 02.05.2014 року, що підтверджено медичною документацією. Доводи наведені представником відповідача у Відзиві на позовну заяву обмежуються лише вибірковими витягами із описових частин судово-медичних експертиз, проведених під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 . Матеріали справи містять копію висновку судово-медичної експертизи №918-С від 06 травня 2014 року, проведеної з 06.05.2014 по 14.06.2014 року, якою встановлені тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_1 середнього та легкого ступеню тяжкості. Представником позивача зазначено, що саме ушкодження здоров`я ОСОБА_1 у вигляді поєднаної травми кісток лицьового черепу, перелому лівої виличної кістки, відноситься до тілесних ушкоджень, які за медичними та біологічними показниками організму людини підлягають відновленню у строк понад 3-х тижнів, та спричиняють собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Вказані тілесні ушкодження встановлені експертом на підставі безпосереднього огляду ОСОБА_1 під час проведення судово-медичної експертизи №918-С, проведеної з 06 травня 2014 року по 17.06.2014 року.

ОСОБА_1 під час знаходження на стаціонарному лікуванні, враховуючи стан його хвороби, не міг особисто купувати медичні препарати. Тому вони купувалися за його кошт родичами, касові чеки не збереглися. Представник позивача зазначив, що наявність касового чеку не можна вважати єдиною підставою для підтвердження витрат на придбання ліків. Факт придбання та використання необхідних для лікування позивача препаратів відповідає призначенню лікаря, витрати ОСОБА_1 підтверджені іншими належними доказами, яким суд може надати оцінку у їх сукупності.

Будь-яких даних щодо протиправних дій стосовно відповідача ОСОБА_2 та спричинення йому тілесних ушкоджень внаслідок подій 02.05.2014 року матеріали справи не містять, тому твердження представника відповідача, що дії ОСОБА_2 вчинені ніби-то у стані необхідної оборони є безпідставними.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача, посилаючись на положення ст.1166 ЦК України вказує, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Вказана правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справа N 234/16272/15ц.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги,об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що в провадженні Московського районного суду міста Харкова перебувало кримінальне провадження № 0002268, внесене у ЄРДР 02.05.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.296, та ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до обвинувального акту 02 травня 2014 року, близько 8-00 годин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у громадському місці, побачивши раніше незнайомого ОСОБА_1 та його друзів, які були разом з ним - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в той час йшли додому, ОСОБА_2 , проявляючи особливу зухвалість, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві, будучи фізично розвиненою особою та маючи фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_1 та його знайомим ОСОБА_3 , безпідставно наніс спочатку ОСОБА_3 один удар кулаком своєї правої руки у обличчя, від якого останній впав на землю, після чого ОСОБА_2 відразу наніс один удар кулаком руки у обличчя ОСОБА_1 , від якого останній впав на землю та знепритомнів. Після чого ОСОБА_2 продовжував свої злочинні дії. Хуліганські дії відповідача продовжувались протягом тривалого часу і супроводжувались особливою зухвалістю. Відповідач не звертав уваги на зауваження та законні вимоги свідків подій їх припинити .

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року кримінальне провадження №0002268 відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1.ст. 296, та ч. 1ст. 122 , КК України було закрите та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності. Цивільний позов залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_1 ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 02.07.2019 року не стягувались. Згідно статті 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Представником позивача подана заява в якій заявлено клопотання про стягнення витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження №0002268 відносно ОСОБА_2 , та даної цивільної справи.

Згідно консультативного висновку лікаря-спеціаліста ОСОБА_1 (від 02.05.2014 року № 10/6546 додаток до позову №8),останній звернувся до КЗОЗ Харківської міської клінічної лікарні швидкої допомоги ім.проф. О.І. Мещанінова вперше саме у день спричинення йому тілесних ушкоджень 02.05.2014 року. На підставі огляду нейрохірурга, з урахуванням проведеного обстеження клінічного рентгену, йому було встановлено первинний діагноз перелом лівої скулової кістки, перелом кістки носа, гематома підглазної області зліва, після чого позивач від госпіталізації відмовився. (а.с. )

Згідно консультативного висновку лікаря-спеціаліста ОСОБА_1 (від 05.05.2014 року № 10/6306) ОСОБА_1 повторно звернувся до КЗОЗ Харківської міської клінічної лікарні швидкої допомоги ім.проф. О.І. Мещанінова, де йому було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої, садна м`яких тканей голови та обличчя, перелом лівої скулової кістки, периорбітальна гематома зліва. Проведено обстеження ЯМРТ. Призначено лікування у невропатолога. (а.с. додаток до позову №9)

Відповідно до Виписки стаціонарного хворого №3727 від 17.05.2014 року, 12.05.2014 року, у зв`язку із погіршенням стану, після втрати свідомості в ургентному порядку на автомобілі швидкої допомоги ОСОБА_1 був доставлений у ХМКЛ 7 для подальшого обстеження та лікування (а.с , додаток до позову 11). Також, у вказаній медичній виписці, крім відомостей щодо проходження лікування зазначено, що 02.05.2014 року ОСОБА_1 був ізбитий, йому було встановлено діагноз, згідно якому у ОСОБА_1 мали місце ЗЧМТ, перелом кісток носа, струс головного мозку, забиття та садна м`яких тканей голови та обличчя, перелом лівої скулової кістки, периорбітальна гематома зліва, рекомендовано лікування у невропатолога.

Згідно висновків судової-медичної експертизи № 918-С від 17.06.2014 року, проведеної Комунальним закладом Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_1 , були спричинені наступні тілесні ушкодження: поєднана травма кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки та черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на голові, яка ускладнилась розвитком соматоформной вегетативної дисфункції з лікворно-венозною дистензією, астетичным синдромом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Крім того, вказаними неправомірними діями відповідача позивачу спричинені синці на правій руці і в області грудної клітини та садна в ділянці лівого вуха і лівої руки, які згідно висновків вказаної судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ці пошкодження утворилися від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, за винятком саден, які утворилися за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані не пізніше дати встановлення даних ушкоджень в лікувальному закладі.

Ушкодження здоров`я ОСОБА_1 у вигляді поєднаної травми кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки та черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на голові, яка ускладнилась розвитком соматофорної вегетативної дисфункції з лікворно-венозною дистензією, астетичним синдромом не є небезпечними для життя в момент заподіяння, а спричинили собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21дня) і за цією ознакою відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (згідно п.п. 2.2.1., а,б,в і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.95 р.№6, Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Суд враховує доводи позивача та висновки судово-медичної експертизи № 918-С від 17.06.2014 року, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 у вигляді поєднаної травми кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки та черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на голові, яка ускладнилась розвитком соматофорної вегетативної дисфункції з лікворно-венозною дистензією, астетичним синдромом за біологічними властивостями організму людини підлягають відновленню у строк понад 3-х тижнів, та спричиняють собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Зазначеним спростовуються доводи відповідача, що позивач до 05.05.2014 року не звертався до медичних закладів та проходив лікування в умовах стаціонару у ХМКЛ 7 лише з приводу соматоформної вегетативної дисфункції.

За результатами проведених додаткових лікарських консультативних обстежень (досліджень), відображених у висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) №08-292/2018, проведеної ХОБСМЕ з 05.11.2018 по 05.12.2018 року, при консультативному вивченні рентгенограм на ім`я ОСОБА_1 30.10.2018 р., зазначено, що надані рентгенологічні знімки (первинний від 02.05.14р., контрольний від 27.05.14р.,та 3Д СКТ від 19.10.2018 р.) належать одній і тій самій людині, а саме ОСОБА_1 (а.с. додано до клопотання відповідача про перегляд заочного рішення)

Суд констатує, що доводи представника відповідача не спростовують висновки судово-медичної експертизи №918-С від 06 травня 2014 року, проведеної при безпосередньому огляді потерпілого, якими у ОСОБА_1 підтверджені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому лівої вилочної орбіти та скроневого відростка.

Суд бере до уваги, що відповідачем ОСОБА_2 позивачу 02.05.2014 року були спричинені тілесні ушкодження в тому числі у вигляді поєднаної травми кісток лицьового черепу у вигляді перелому лівої виличної кістки які за біологічними властивостями організму людини підлягають відновленню у строк понад 3-х тижнів, та спричиняють собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Суд вважає доведеним факт втрати ОСОБА_1 працездатності внаслідок спричиненого пошкодження здоров`я з 02.05.2014 по 06.06.2014р.

Щодо застосування правових позицій Верховного Суду, наведених пред-ставником відповідача з метою вирішення питань доведеності втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача, то вказані висновки суду стосуються випадків стійкої втрати працездатності особи (встановлення інвалідності) і не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Згідно наведеної стороною відповідача правової позиції відносно розрахунку розміру доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, то як вказано самим представником відповідача у Відзиві на позовну заяву, дана правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 06.02.18 у справі №623/1616/14-ц і може бути застосована лише при умові перебування фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування. Матеріали справи містять докази, що позивач ОСОБА_1 знаходився на спрощеній системі оподаткування. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я визначається на підставі даних органу державної податкової служби. (ч.2 ст.1198 ЦК України). До позовної заяви додані довідки з податкової служби про отримані позивачем доходи від господарської діяльності . (а.с. додаток 13,14 до позову).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на дату спричинення ОСОБА_2 шкоди його здоров`ю був підприємцем.

Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 25.11.14 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець з 11.01.2005 року та перебуває на обліку у ДПІ Московського району м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області як платник податків та як платник єдиного внеску; перебуває на обліку у Головному управлінні регіональної статистики, основний вид економічної діяльності 52.29 «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту». (а.с. дадаток до позову 16)

Згідно свідоцтва платника єдиного податку від 05.06.2013 року, виданого Державною податковою інспекцією у Московському районі міста Харкова, дата обрання ОСОБА_1 спрощеної системи оподаткування 01.07.2013 року. Види здійснюваної господарської діяльності: виробництво інших виробів з паперу та картону, неспеціалізована оптова торгівля, інша допомога діяльності у сфері транспорту. (а.с. ) дадаток до позову 15)

Згідно довідки ФОП ОСОБА_1 підтверджено статус ОСОБА_1 як особи підприємця та факт відсутності підприємницької діяльності з 02.05.2014 року по 06.06.2014 року у зв`язку із проходженням лікування. Вказані обставини відповідачем не спростовані.(а.с.дадаток до позову 17 )

Відповідно до положень статті 1195 ЦК України відшкодування шкоди завданої каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров`я, згідно якої фізична або юридична особа, яка завдала такої шкоди фізичній особі зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід) втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ст.1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.

Згідно копії довідки ДПІ у Московському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 28.10.2014 № 6508/к/20-34-17-01-21 ФОП ОСОБА_1 з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності та його загальна сума доходу склала : за період з 01.07.2013 по 30.09.2013 135 000 грн, за період з 01.10.2013 по 31.12.2013 р. 140 000 грн (а.с. дадаток до позову 13)

Згідно копії довідки ДПІ у Московському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 28.10.2014 № 6509/к/20-34-17-01-21 ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, його загальна сума доходу склала: за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 150 000 грн, за період з 01.04.2014 по 30.06.2014 р. 95 000 грн, за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 р. 153 000 грн. Дохід отриманий у другому кварталі 2014 року менший за аналогічні періоди у першому і третьому кварталах 2014 року. (а.с. дадаток до позову 14)

Відповідно до копій аркушів №9-12 Книги обліку доходів 2346/1 фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , зареєстрованій у Державній податковій інспекції у Московському районі м.Харкова 02.02.2012 року, господарська діяльність та відомості про отриманий дохід з 01 травня 2014 року по 06.06.2014 року у Книзі обліку доходів 2346/1 ОСОБА_1 відсутні (а.с. дадаток до позову 12).

Згідно пояснень представника позивача, враховуючи тривалий розгляд (близько п`яти років) кримінального провадження №0002268 відносно ОСОБА_2 Московським районним судом міста Харкова у свідків подій у даній справі змінилися життєві обставини та їх місце перебування на теперішній час невідоме. До матеріалів справи залучені копії протоколу допиту та паспорту свідка ОСОБА_5 , а також копія заяви про її неможливість явки до суду, які представник позивача просив дослідити під час розгляду справи. В ході дослідження показань свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено, що слідчим СВ Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, ОСОБА_6 в протоколі допиту свідка ОСОБА_5 , від 06.05.2014 року зазначено, що 02.05.2014 року, близько 08-00 , ОСОБА_5 разом із ОСОБА_1 та його другом ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 . Поки йшли вона позаду почула крики, коли повернулася, то побачила незнайомого чоловіка, який наніс удар спочатку ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_1 в район лівої сторони обличчя. Від ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 впали на землю. В цей час ОСОБА_5 відійшла в сторону, тому що злякалася, що невідомий може вдарити і її. Незнайомець ( ОСОБА_2 ) наносив багато ударів ОСОБА_3 по обличчю і тулубу, але він від них прикривався. Після чого він ( ОСОБА_2 ) розвернувся та пішов. ОСОБА_1 знепритомнів та лежав животом до землі, голова повернута у праву сторону. ОСОБА_7 з її ( ОСОБА_5 ) номеру телефону викликав швидку допомогу. Через деякий час невідомий ( ОСОБА_2 ) повернувся і знов почав наносити удари ОСОБА_3 . В цей час на дорозі стояло близько 3-х авто, які не могли проїхати далі через те, що ОСОБА_1 лежав на дорозі, але потім вони почали його об`їжджати стороною і їхали далі, при цьому з машин ніхто не вийшов, а лише раз крикнули, щоб хлопець, який напав на них заспокоївся. Також хтось кричав з балкону, щоб чоловік заспокоївся, хто саме кричав вона не бачила, так як її увага була тільки на ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ). Коли ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) прийшов до тями, вона допомогла йому піднятися і вони пішли у напрямку будинку де мешкав ОСОБА_1 , потім до них приєднався ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ), невідомий чоловік більше їх не переслідував.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 повідомив, що 02.05.2014 року, близько 08-00 він разом із своєю дівчиною ОСОБА_5 та його другом ОСОБА_3 проходили повз будинку АДРЕСА_1 . Поки йшли він позаду почув крики, коли повернулася, то побачив до того незнайомого йому ОСОБА_2 який наніс удар спочатку ОСОБА_8 , а потім кулаком в обличчя ОСОБА_1 , від якого ОСОБА_1 впав на землю та знепритомнів. Про подальші події дізнався від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . В той же день, 02.05.2014 року звернувся за допомогою до медичного закладу, але від госпіталізації відмовився. 05.05.2014 року знов звертався до лікаря. Через деякий час почав втрачати свідомість та через погіршення стану був доставлений до лікарні, де проходив лікування. Після подій 02.05.2014 року , ОСОБА_2 звертався до нього та просив, щоб ОСОБА_1 забрав заяву про злочин, запевняв, що ОСОБА_1 все одно нічого не доведе та від нього не отримає.Тривалий час позивач відчував страх, тривогу та пригнічений стан.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 обставини спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень та інші доводи спричинення шкоди позивачу не спростував.

Згідно положень статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Вказана правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справа N 234/16272/15ц.

Суд приходить до висновку, що відповідно до встановлених у ході розгляду даної справи обставин та відповідних їм правовідносин, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Позивач, згідно наданого розрахунку, просить стягнути з відповідача 130 739,04 гривень - розмір втраченого заробітку (доходу) за період з 02.05.2014 по 05.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року) виходячи з положень статті 1198 ЦК України, з яких 53 472,00 грн сума боргу, а 77 267.04 грн - збитки від інфляції.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок відшкодування спричиненої позивачу майнової шкоди здоров`ю у сумі 130 739,04 гривень, розміру втраченого заробітку (доходу) за період з 02.05.2014 по 05.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року) слід задовольнити.

Щодо підтвердження позовних вимог в частині стягнення витрат ОСОБА_1 на медичні препарати суд зазначає, що згідно положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно відповіді КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні №7» від 23.12.2014 року №1270 на запит адвоката Грічаніченка О.О., представника ОСОБА_1 зазначено, що під час знаходження ОСОБА_1 , 1984 р.н. на стаціонарному лікуванні КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №7» з 12.05.2014 р по 17.05.2014 р. в 1 неврологічному відділенні використовувалися придбані за власні кошти ОСОБА_1 наступні препарати :

L-лизина есцинат 5мл-8 ампул, кавінтон 2 мл 5 ампул, актовегін 10 мл- 5 ампул, мілдронат 5 мл- 5 ампул, діклак 3 мл- 5ампул, еглоніл 2 мл- 5 ампул, сирдалуд 2мг- 10 пігулок, кальція гопантенат 15 пігулок, ноофен -2 пігулки, натрія хлорид 0,9% 200 мл- 7 флаконів, системи для внутрішньовенних інфузій 7 шт, шприці 10 мл- 9 шт, шприці 5 мл 18 шт. Суд бере до уваги, що вказані медичні препарати придбані та використані за призначенням лікарів. Витрати на вказані медичні препарати, а також препарати придбані у подальшому ОСОБА_1 згідно з призначенням лікарів суд вважає доведеними, а позовні вимоги в цій частині позову слід задовольнити. З відповідача слід стягнути згідно наведеного позивачем розрахунку 10 784,9 гривень витрати на покупку медикаментів станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року)

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на лікування, проїзд, харчування, то суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог.

Крім того, згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилом ч. 1 ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд вважає доведеними обставини, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральних та душевних страждань. ОСОБА_1 безпричинно спричинені небезпечні тілесні ушкодження, перелом кісток черепа, фізичний біль, наслідком чого стало тривале лікування. Був порушений його життєвий уклад, припинена підприємницька діяльність, тривалий час він відчував страх, тривогу та пригнічений стан.

Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, виходячи із вимог ст. 1167, 1168 ЦК України, вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, відповідно до ч.2 ст.137 цього Кодексу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, проти чого заперечував відповідач, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно доп.1ч.2ст.141ЦПК України, покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зміст та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі.

На підтвердження розміру витрат, понесених у зв`язку з користуванням правовою допомогою, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 13.08.2014 року, укладений ним з адвокатом Грічаніченко О.О., який здійснює свою адвокатську діяльність індивідуально, Додаткову угоду від 17.12.2017 року до Договору про надання правової допомоги від 13.08.2014 року, Акт приймання-передачі робіт від 02.07.2019 року з детальним описом послуг, куди ввійшли вивчення наданих клієнтом документів, законодавства та судової практики, підготовка до розгляду справи, консультативні послуги, направлення запитів, складення про-цесуальних документів, збір доказів у кримінальній справі № 643/ 11536-14К (Московський районний суд міста Харкова ) по обвинуваченню ОСОБА_10 ) на суму 3000 грн. та довідка адвоката Грічаніченка О.О. від 16 вересня 2014 року про сплату йому позивачем ОСОБА_1 готівкою гонорару в сумі 3000грн. за надання правничої допомоги у вказаній кримінальній справі.

Надано суду Акт приймання-передачі робіт від 10.12.2020 року з детальним описом послуг, куди увійшли вивчення наданих клієнтом документів, законодавства та судової практики, підготовка до розгляду справи, консультативні послуги, направлення запитів, складення позовної заяви та процесуальних документів, збір доказів у цивільній справі № 643/15005-19 (Московський районний суд міста Харкова ) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином на суму 2000 грн. та довідка адвоката Грічаніченка О.О. від 03 вересня 2020 року про сплату йому позивачем ОСОБА_1 готівкою гонорару в сумі 2000грн. за надання правничої допомоги у вказаній цивільній справі.

Надано суду Акт приймання-передачі робіт від 30.01.2022 року з детальним описом послуг, куди увійшли аналіз доказів та матеріалів справи, законодавства та судової практики, консультативні послуги, направлення запитів, складення заперечень на заяву про перегляд заочного рішення, аналіз відзиву та складення відповіді на відзив на позовну заяву, клопотань та інших процесуальних документів, збір доказів, участь в судових засіданнях у цивільній справі № 643/15005-19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином на суму 5000 грн. та довідки адвоката Грічаніченка О.О. від 10 квітня 2021 року про сплату йому позивачем ОСОБА_1 готівкою гонорару в сумі 2000грн., довідки адвоката Грічаніченка О.О. від 06 серпня 2021 року про сплату йому позивачем ОСОБА_1 готівкою гонорару в сумі 2000грн.,довідки адвоката Грічаніченка О.О. від 30 грудня 2021 року про сплату йому позивачем ОСОБА_1 готівкою гонорару в сумі 1000грн. за надання правничої допомоги у вказаній цивільній справі.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 року№5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-УІ).

Відповідно до ст.30 Закону №5076-УІ порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно ст.13 цього Закону, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката.

Оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність, до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року№13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року№ 148, так як вони не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку і не можуть бути поширені на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підставу для висновку про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також його форми. Не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката, і Цивільним процесуальним Кодексом України.

Таким чином, видана адвокатом довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом у постанові від16.04.2020р. по справі № 727/4597/19 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ці ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року. Тобто, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (справа «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» п. 268).

Витрати, понесені позивачем у зв`язку з правовою допомогою, відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру і підлягають стягненню з відповідача на його користь в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1921грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування спричиненої позивачу майнової шкоди здоров`ю у сумі 130 739,04 гривень, розміру втраченого заробітку (доходу) за період з 02.05.2014 по 05.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 784,9 гривень витрати на покупку медикаментів станом на 06.06.2014 року (з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.19 року

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені позивачем у зв`язку з отриманням правової допомоги в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1921 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення виготовлено 15 грудня 2025 року.

Суддя Материнко М.О.