СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/1082/25
Провадження №2/547/717/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання О.О.Харченко,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у залі судових засідань № 2, цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

представник позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" адвокат М.М.Столітній,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Фінтраст Капітал" (далі ТОВ "Фінтраст") адвокат М.М.Столітній звернувся до суду з позовом в електронній формі до відповідача ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за електронним кредитним договором № 7142044 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір) від 06.10.2023, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі ТОВ "Авентус") та ОСОБА_1 , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 26691,00 грн з яких 5000,00 грн сума кредиту, 9154,00 грн проценти за користування кредитом, 12537,00 грн проценти за 126 календарних днів. Позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023, укладеного між ТОВ "Авентус" та ТОВ "Фінтраст".

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 10000,00 грн.

Позивач просить у порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) встановити таке: органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3 % річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.

Ухвалою суду від 29.10.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів надіслання відповідачеві ОСОБА_1 позовної заяви з копіями доданих до неї документів листом з описом вкладення на її належну адресу проживання зареєстроване місце проживання та надано позивачеві строк для усунення даних недоліків (а.с. 93).

04.11.2025 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, а саме - опис вкладення відправлень АТ "Укрпошта" № 470 від 03.11.2025, яким позивач ТОВ "Фінтраст" надіслав на адресу відповідача ОСОБА_1 : Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с-ще Семенівка, вул. Миру, буд. 96, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (а.с. 94-95).

Ухвалою суду від 10.11.2025 визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 10.12.2025 о 14:40 год.; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копій ухвали суду від 10.11.2025 і позовної заяви з додатками; повідомлено відповідачу, що позивач надіслав йому засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення за № 951 копію позовної заяви з додатками, які розглядаються судом у цій справі; витребувано докази.

10.12.2025 представник позивача у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, у позові просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 10).

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, повідомлена про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання 12.11.2025, де не проживає, що є належним що є належним врученням відповідачеві судової повістки і повідомлення про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив або будь-яких інших документів у справі. (а.с. 92, 104).

Ураховуючи зазначені обставини суд, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК, 10.12.2025 ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника позивача та за відсутності відповідача.

10.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), надані судові дані і докази, суд встановив таке.

06.10.2023 між ТОВ "Авентус", як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту № 7142044 про надання споживчого кредиту у розмірі 5000,00 грн строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. У споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлений Договором. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку, вказаного в п. 1.4 Договору. Знижена процентна ставка 0,01 % в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 05.11.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суму першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою. Орієнтовна річна ставка за весь строк користування кредитом 29653,85 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 6961,93 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 40820,00 грн, за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 37850,00 грн. Дата надання кредиту 06.10.2023 або 07.10.2023. Спосіб та строк надання кредиту: шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 150,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (а.с. 68-76).

Вказаний договір і паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом відповідача Д.О.Славіта одноразовим ідентифікатором А6010, 06.10.2023 12:42:54 (а.с. 72, 73, 76).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК).

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Відтак суд робить висновок про належне укладення договору про надання споживчого кредиту № 7142044 від 06.10.2023 про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у ТОВ "Авентус" у сумі 5000,00 грн.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК).

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК).

Згідно довідки ТОВ "ФК "Контрактовий дім", який є небанківським надавачем платіжних послуг, від 29.05.2024 № 7/4988 повідомлено про успішність операції з перерахування коштів у сумі 5000,00 грн на карту НОМЕР_1 06.10.2023 (а.с. 43, 44).

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 24.11.2025 № 20.1.0.0.0/7-251119/64044-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітована карта № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку 06.10.2023 здійснено переказ на суму 5000,00 грн. Інформація про платника відсутня (а.с. 105, 106).

Отже у справі доведено отримання відповідачкою ОСОБА_1 5000,00 грн як кредиту від ТОВ "Авентус".

ТОВ "Авентус" є фінансовою установою і має право надавати кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Позивач ТОВ "Фінтраст" є фінансовою установою, має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надавати послуги з факторингу (а.с. 11, 17-26, 27, 29, 30, 33-39, 40, 45-48).

27.05.2024 між ТОВ "Фінтраст" та ТОВ "Авентус" укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до якого ТОВ "Авентус" передало ТОВ "Фінтраст", а ТОВ "Фінтраст" прийняло належні ТОВ "Авентус" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у акті прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024, зокрема й за договором № 7142044 про надання споживчого кредиту від 06.10.2023 (а.с. 49-53, 54, 55, 56, 57, 58, 59).

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 7142044 від 06.10.2023 не погашена і складається із 5000,00 грн сума кредиту, 9154,00 грн сума процентів за користування кредитом, а всього 14154,00 грн станом на відступлення права вимоги на 26.05.2024.

Такі суми визначені кредитодавцем ТОВ "Авентус" на дату відступлення права вимоги 26.05.2024 і обраховані за період 06.10.2023 06.01.2024 за ставкою 1,99 % на день, всього за 93 дні. Із 07.01.2024 і до 26.05.2024 проценти кредитодавець не нараховував (а.с. 79-83).

Матеріали справи не містять відомостей щодо існування вимоги ТОВ "Авентус" про дострокове повернення кредиту.

Кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 2 ст. 512 ЦК).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК).

Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (ст. 1080 ЦК).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК).

Отже позивач ТОВ "Фінтраст" правомірно набув право грошової вимоги ТОВ "Авентус" до відповідача ОСОБА_1 за договором № 7142044 про надання споживчого кредиту від 06.10.2023 на суму14154,00 грн, яка включає тіло кредиту 5000,00 грн і проценти 9154,00 грн.

За період 28.05.2024 30.09.2025, що складає 126 днів, позивач ТОВ "Фінтраст" донарахував проценти за користування кредитом за ставкою 1,99 % на день на загальну суму 12537,00 грн (а.с. 84, 85).

Позивач вважає, що має право на це оскільки за договором факторингу набув право грошової вимоги, у т.ч. й таке, що виникне у майбутньому у вигляді плати за кредитом, право на одержання яких належить кредитодавцю ТОВ "Авентус". Проценти обмежує 360-денним строком надання кредиту. Загальну заборгованість визначає у сумі 26691,00 грн (5000,00 + 9154,00 + 12537,00) (а.с. 3, 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові не надано зі сторони відповідача доказів щодо неправильності або необґрунтованості складених кредитодавцем і позивачем розрахунків, однак кожен розрахунок має бути перевірений судом з огляду на Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22.11.2023 № 3498-IX (щодо процентів).

Так, 24.12.2023 набрав чинності вказаний Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX, яким розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17 такого змісту: "17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

протягом перших 120 днів - 2,5 %;

протягом наступних 120 днів - 1,5 %".

Також із 24.12.2023 ч.ч. 4, 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" встановили таке:

Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:

ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де

ДПС - денна процентна ставка;

ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;

ЗРК - загальний розмір кредиту;

t - строк кредитування у днях.

Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 ЦК).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 13 ЦК).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК).

Відтак вказані положення Закону України від 22.11.2023 № 3498-IX щодо максимального розміру денної процентної ставки 1,00 % та перехідного періоду зі ставками 2,5 % і 1,5 % підлягають застосуванню до відповідної істотної умови кредитного договору № 7142044 від 06.10.2023.

Отже з урахуванням зазначених норм суд здійснює перерахунок нарахованих кредитодавцем і позивачем процентів за кредитним договором щодо суми кредиту 5000,00 грн:

-24.12.2023 + 120 днів = 22.04.2024. До 22.04.2024 денна процентна ставка не мала перевищувати 2,5 %. До 06.01.2024 розрахунок не перевищує ставку 2,5 % і складав щодня 1,99 %;

-за період 06.10.2023 06.01.2024 проценти складають 9154,00 грн;

-22.04.2024 + 120 днів = 20.08.2024. У цей період денна процентна ставка повинна складати 1,5 %, але позивач за період 28.05.2024 20.08.2024 застосовує процентну ставку 1,99 %;

-період 28.05.2024 20.08.2024 складає проценти 6300,00 грн з розрахунку 1,5 % за день (5000,00 грн * 1,5 % * 84 дні);

-після 20.08.2024 денна процентна ставка складає 1,00 %, але позивач у за період 21.08.2024 30.09.2024 застосовує процентну ставку 1,99 %;

-період 21.08.2024 30.09.2024 складає проценти 2000,00 грн з розрахунку 1,0 % за день (5000,00 грн * 1,0 % * 40 днів).

Отже загальна заборгованість складає 22454,00 грн (5000,00 + 9154,00 + 6300,00 + 2000,00), а не вказана позивачем 26691,00 грн.

Суд частково задовольняє позов на суму 22454,00 грн.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже вказаний п. 18 звільняє відповідача від відповідальності за ст. 625 ЦК.

Це є підставою для відмови у задоволенні вимог позову щодо визначення судом для органу чи особи, яка здійснюватиме примусове виконання рішення, порядку обрахування інфляційних втрат і 3 % річних.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).

Відтак суд покладає на відповідача 2037,86 грн витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (2422,40 / 26691,00 * 22454,00) (а.с. 89, 91).

Позивач ТОВ "Фінтраст" надав докази понесення 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що надана адвокатом М.М.Столітнім, зокрема: договір про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, заявка на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 22.09.2025, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 20.10.2025, платіжне доручення на оплату по рахунку № 11786-20/10-2025 від 20.10.2025 адвокату М.М.Столітньому 10000,00 грн (а.с. 12, 13, 64, 78, 86).

Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (§ 268).

Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Відтак, з урахуванням складності справи, очевидною не співмірністю витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн з ціною позову 26691,00 грн, сумою отриманого кредиту 5000,00 грн, зі складністю справи, незаконністю застосованої позивачем денної процентної ставки, помилкою в обрахунку адвокатом процентів на підставі доступного і однозначно зрозумілого законодавства, очевидною і відомою законодавчою забороною нарахувань коштів за ст. 625 ЦК в період дії воєнного стану тощо, суд зменшує витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача із 10000,00 грн до 300,00 грн.

Підстав для постановлення окремої ухвали у справі наразі не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 133, 134, 137, 141, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 279-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" заборгованість за договором № 7142044 про надання споживчого кредиту від 06.10.2023 у сумі 22454,00 грн, відмовивши у стягненні більшої суми 26691,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" 2037,86 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Зменшити 10000,00 грн витрат на оплату правничої допомоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" і стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" 300,00 грн судових витрат як витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (попереднє найменування Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна") (місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2; ідентифікаційний код 44559822).

Відповідач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повне рішення складене 15.12.2025.

Суддя Віктор ХАРЧЕНКО