Справа № 359/9512/25
Провадження №2/359/3861/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кривохижі О.М.

за участю

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті сестри, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначає, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадковий будинок з огляду на те, що спадкодавець за життя не зареєструвала своє право власності на нього. У зв`язку з цим позивач просить у судовому порядку захистити його право власності.

18 серпня 2025 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд в порядку загального позовного провадження.

07 жовтня 2025 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача Бориспільської міської ради до суду не з`явився, подав заяву у якій просив розглядати цивільну справу у відсутність представника, при вирішенні спору покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступе.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Бориспільським ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) 28.01.2025 року, актовий запис № 139.

Спадкодавиця ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.07.2025 року. Із матеріалів спадкової справи також вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, який прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його рідної сестри ОСОБА_3 ..

Постановою приватного нотаріуса Науменко Л.Г. від 19 червня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 через відсутність документів, що підтверджують факт державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане майно.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

В той же час, частиною 3 ст. 3 Закону № 1952-IVпередбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Встановлено, що рішенням виконкому Кіровської сільської Ради народних депутатів від 26 лютого 1992 року ОСОБА_3 було надано земельну ділянку площею 0,12 га. для будівництва індивідуального житлового будинку у с. Кірове (нині Кучаків) Бориспільського району.

Того ж дня, а саме 26 лютого 1992 року ОСОБА_3 видано Паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,12 га. у с. Кірове (нині Кучаків) Бориспільського району, план забудови, а також встановлено межі цієї земельно ділянки у натурі.

Із технічного паспорту та довідки КП «Бориспільське БТІ» від 17.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 у період з 26.02.1992 року по 05 серпня 1992 року збудувала на відведеній їй земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Правовідносини щодо будівництва садових будинків та набуття прав на них, які були збудовані до 05 серпня 1992 року регламентувалися Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до положень наведеної Інструкції збудований громадянином на відведеній йому земельній ділянці житловий будинок підлягав лише державній реєстрації у органах місцевого самоврядування.

Отже, виникнення права власності на будинки і споруди, які були збудовані до 05.08.1992 року не залежало від їх державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У абзаці 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що документ, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Верховний Суд у постановах від 15.01.2021 року, справа №1540/3952/18, від 15 жовтня 2020 року, справа №623/214/17 неодноразово висновував, що «Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію».

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» також передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений бюро технічної інвентаризації висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.

Отже, чинне на час будівництва спадкового домоволодіння законодавство передбачало, що доказом набуття права вла сності забудовника на збудований ним житловий будинок до 05.08.1992 року є технічний паспорт виготовлений БТІ, який засвідчує відповідність забудови, яка не підлягає прийняттю в експлуатацію, а також документ, що підтверджує право власності/користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що у період з 26.02.1992 року по 05.08.1992 року спадкодавиця ОСОБА_4 збудувала на відведеній їй для цієї мети земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та набула на нього право власності, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим БТІ та рішенням органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку.

Отже, набуте у встановленому законом порядку право власності ОСОБА_3 на дане нерухоме майно увійшло до складу спадщини на підставі ст. 1218 ЦК України, яку позивач прийняв шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою (ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право ( ст. 392 ЦК України).

Підсумовуючи зазначене, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті сестри, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76-81,89,258,259,263-265,268,354ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті сестри, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чирка С.С.