Провадження №2/447/89/25
Справа №447/1800/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

11.12.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Кісіль А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,

представник позивача адвокат Ощипок В.С.,

представник відповідача адвокат Войтович О.М.

Процесуальні дії у справі.

25.06.2024 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру загальною площею 69,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США та відсотки по них, згідно з депозитним договором №4 «мій депозит» АТ «Ощадбанк» від 04.10.2019, станом на 05.05.2021; грошові кошти на рахунку НОМЕР_1 в доларах США та відсотки по них в АТ «Ощадбанк» від 04.10.2019, станом на 05.05.2021; грошові кошти в розмірі та відсотки по них, згідно з договором №4 АТ «Ощадбанк» від 20.06.2020, станом на 05.05.2021, грошові кошти на гривневому рахунку в АТ «Ощадбанк» від 04.10.2019, станом на 05.05.2021; грошові кошти та відсотки по них, що знаходились на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк» від 05.05.2021 та виділити у її власність 1/2 вищевказаного майна. Крім цього, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі, що складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу в орієнтовному розмірі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що 19.07.2011 між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/560/21 від 05.05.2021 шлюб між сторонами було розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період спільного проживання сторін ними було набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки під час шлюбу позивач довіряла відповідачу, були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності на відповідача. Таким чином, усе майно подружжя реєструвалося на ОСОБА_2 . Вважає, що майно, яке є предметом спору, є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує, що відповідач вважає дане майно виключно своєю власністю, оскільки таке документально перебуває у його власності. Позивач зазначає, що з метою уникнення непорозумінь щодо поділу спільного майна подружжя та досудового врегулювання спору, вона зверталась до відповідача з пропозицією укласти мирову угоду у нотаріуса. Відповідач категорично був проти, згодом став уникати будь-яких переговорів. Оскільки відповідач ігнорує всі спроби позивача про досудове вирішення питання поділу спільного майна, позивач звертається до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

01.07.2024 сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 01.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень на позовну заяву.

26.07.2024 на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження, оскільки він проходить військову службу під час мобілізації, до припинення перебування його у складі ЗСУ, про що подав відповідні документи (а.с. 24-34).

08.08.2024 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ощипка В.С. з додатками, згідно з яким просить витребувати від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Ощадбанк» та АТ «Універсал банк» інформацію: чи було відкрито громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , банківські рахунки за період 04.10.2019 до 05.05.2021? Якщо так, то вказати які рахунки відкривались; чи поступали за вказаний період грошові кошти на будь-які рахунки ОСОБА_2 ; якщо так, то коли саме та які суми. Надати відповідну роздруківку із зазначенням дат, сум та валюти; чи знімались/переводились громадянином ОСОБА_2 грошові кошти з його банківських рахунків протягом вказаного періоду. Якщо так, то коли саме та які суми (а.с. 35-44).

Ухвалою суду від 08.08.2024 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 , провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України зупинено.

17.12.2024 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Войтович О.М. подано клопотання про поновлення провадження у справі (а.с. 49-51).

17.12.2024 постановлено ухвалу щодо поновлення провадження у справі.

16.01.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Войтович О.М. подала до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, після чого була ознайомлена з такими (а.с. 53).

21.01.2025 до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача адвокатом Войтович О.М. (а.с. 54-78).

Крім цього, 21.01.2025 представник відповідача подала клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 79-80).

18.02.2025 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ощипка В.С. разом із відповіддю на відзив (а.с. 81-85). Представник позивача вказав, що 06.02.2025 позивачем було отримано відзив на позовну заву. Просить не брати до уваги відзив, оскільки такий подано з пропущенням строку, встановленим як ухвалою суду про відкриття про провадження, так і положеннями ЦПК України.

Суд вказує, що відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суддею в ухвалі щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.07.2024 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову ; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам копію відзиву та доданих до нього документів.

Частинами 1, 4 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 17.07.2024 подав клопотання про зупинення провадження, що стверджується інформацією, вказаною на конверті поштового відправлення (а.с. 34), яке надійшло до суду 26.07.2024.

Відзиву відповідачем подано не було.

Так, провадження у справі було зупинено 08.08.2024 до постановлення 17.12.2024, якою задоволено клопотання, подане представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Войтович О.М. про поновлення провадження (а.с. 49-51).

Водночас, відзив було подано до суду лише 21.01.2025, тобто з пропущенням строку подання такого. Крім того, клопотання про поновлення, продовження процесуального строку на подання відзиву у порядку, передбаченому ст. 127 ЦПК України, до суду не надходило.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд не бере до уваги поданий представником відповідача відзив, залишивши його без розгляду.

Ухвалою суду від 29.04.2025 постановлено задоволити клопотання, подане 08.08.2024 представником позивача адвокатом Ощипком В.С. про витребування доказів.

12.05.2025 та 13.05.2025 на адресу суду надійшла відповідь АТ «Універсал Банк» на ухвалу суду від 29.04.2025 (а.с. 97-98, 105-106).

13.05.2025 на адресу суду надійшли відповіді АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк» на ухвалу суду від 29.04.2025 (а.с. 99-101, 102-104)

30.10.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ощипок В.С. подав до суду клопотання, відповідно до якого просив, серед іншого, при ухваленні рішення врахувати відповідь АТ «Ощадбанк» по рахунках, наданих на підставі ухвали суду від 29.04.2025 щодо витребування доказів, та, відповідно, визнати спільною сумісною власністю подружжя і виділити власність позивача одну другу: квартири загальною площею 69,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти на рахунках: НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 )/ НОМЕР_5 від 20/06/20 на суму- 2 323.11 доларів США; НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 від 02/10/20 1 079.52 доларів США; НОМЕР_8 3867)/ 3867 (USD) 1 071,00 доларів США; НОМЕР_1 ( НОМЕР_9 ) / (USD)- 500 доларів США; НОМЕР_10 ,1515)/1515 (UAH) 24 778, 94 грн.; НОМЕР_11 ( НОМЕР_12 )/(USD) Вклад №4 2 571.52 доларів США (а.с. 113).

30.10.2025 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ощипок В.С. просив задоволити позов з підстав, викладених у такому, покликаючись на наведені у позовній заяві та відповіді на відзив доводи. Наголошував на тому, що квартира була придбана за спільні грошові кошти сторін у період шлюбу. Позивачем було надано згоду на купівлю вказаної квартири, у такій вона проживає з дітьми і зараз, що не заперечується відповідачем. Доводи про те, що квартира була придбана лише за грошові кошти відповідача не відповідає дійсності та не є доведеним за допомогою належних і допустимих доказів. Щодо клопотання представника відповідача про застосування позовної давності з дня набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами, вказав, що таке є безпідставним, оскільки право позивача не було порушене до часу подання позовної заяви. Відповідач не заперечує факту проживання у спірній квартирі позивача та їх спільних дітей, однак, почав висловлюватися про те, що позивач не має права на квартиру, що зумовило подання позову до суду. Крім того, просив взяти до уваги докази, надані АТ «Ощадбанк» щодо наявності грошових коштів на депозитних рахунках та здійснити поділ коштів, оскільки такі були внесені на депозит під час шлюбу. Крім того, представник позивача просив надати час, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, для подання доказів понесення витрат на правову допомогу, вказав, що у позовній заяві позивачем було також зазначено про таке.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Войтович О.М. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, покликаючись на подане нею 21.01.2025 клопотання про застосування позовної давності, вважає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, оскільки шлюб між сторонами розірвано 05.05.2021. Крім цього, зазначає, що відповідач не визнає позовні вимоги, спірна квартира була придбана на особисті кошти відповідача, а саме після продажу ним іншої належної йому квартири. Щодо грошових коштів на перелічених позивачем рахунках вказала, що 2 000,00 доларів США були подаровані ОСОБА_2 батьками, інші грошові кошти на рахунках були зняті під час шлюбу та використані на потреби сім?ї.

Суд встановив:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05.05.2021 у справі №447/560/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу укладений 19.07.2011 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 05.06.2021 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним рішенням суду встановлено наступне.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 19.07.2011 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1463.

Сторони у справі записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_13 та серії НОМЕР_14 відповідно.

Судом встановлено, сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного бюджету не мають, господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер (а.с. 10).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири серії ВРО №035574, укладеного 04.11.2011, посвідченого державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я., та зареєстрованого у реєстрі за №4263, ОСОБА_5 від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (до зміни прізвища ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 (продавці) передали, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 40,3 кв.м та кухні. Загальна площа квартири становить 69 кв.м. Продаж вчинено за 87 830,00 грн. (а.с. 11).

Пунктом 8 вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2011 передбачено, що продавцю відомо про згоду дружини покупця на укладення цього договору, що підтверджує заява ОСОБА_1 , справжність його підпису на якій засвідчено Новороздільською державною нотконторою 04.11.2011 за реєстровим №4262 (а.с. 11 (зворот)).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об?єкта нерухомості, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 69,00 кв.м, вартість такої складає 279 960,16 грн. (а.с. 7-9).

Відповідно до копії договору №4 на вклад «Мій депозит» на ім?я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 04.10.2019, АТ «Державний ощадний банк України» в особі провідного економіста відділу РБ Коник М.П. та ОСОБА_2 уклали цей договір №4 на вклад «Мій депозит» на ім?я фізичної особи про те, що вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_11 на умовах цього договору кошти в сумі 2 000,00 доларів США (депозит) строком на 12 місяців з можливістю пролонгації (а.с. 5).

На підтвердження позовних вимог позивач подала також копії: картки реквізитів для проведення операції поповнення карткового рахунку № НОМЕР_1 в доларах США, отримувач ОСОБА_2 (а.с. 6), квитанції № (#14), дата здійснення операції 20.06.2020, дата валютування 22.06.2020, про те, що ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_1 вніс 500,00 доларів США, призначення платежу: поповнення картрахунку готівкою (а.с. 14), а також квитанції № (#14), дата здійснення операції 01.08.2020, дата валютування 03.08.2020, про те, що ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_3 вніс 300,00 доларів США, призначення платежу: поповнення згідно договору №4 від 20.06.2020 (а.с. 14).

На виконання ухвали суду від 29.04.2025, АТ «Універсал Банк» надано відповідь щодо рахунків ОСОБА_2 , а саме повідомлено, що з 04.10.2019 по 05.05.2021 та на день надання відповіді відсутні банківські рахунки відкриті на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 97-98, 105-106).

АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 29.04.2025 повідомлено, що стосовно рахунків ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , відкритих за період з 04.10.2019 до 05.05.2021, наявні: карта для виплат № НОМЕР_15 ( НОМЕР_16 ); депозит № НОМЕР_17 ( НОМЕР_18 ). По рахунку № НОМЕР_17 рух коштів за вказаний період відсутній. Долучено виписку по рахунку № НОМЕР_15 за період 04.10.2019 до 05.05.2021, згідно з якою 20.02.2020 ОСОБА_2 проведено оплату на суму 45,59 (а.с. 99-101).

З наданої на виконання ухвали суду від 29.04.2025 АТ «Ощадбанк» інформації на CD-диску встановлено наступне (а.с. 102-104).

У судовому засіданні було з?ясовано, що станом на 05.05.2021 містилися грошові кошти на рахунках: НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 )/ НОМЕР_5 від 20/06/20 на суму 2 323.11 доларів США; НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 від 02/10/20 1 079.52 доларів США.

На рахунках НОМЕР_8 ( НОМЕР_19 )/ 3867 (USD) 1 071,00 доларів США; НОМЕР_1 ( НОМЕР_9 ) / (USD)- 500 доларів США; НОМЕР_10 ,1515)/1515 (UAH) 24 778, 94 грн.; НОМЕР_11 ( НОМЕР_12 )/(USD) Вклад №4 2 571.52 доларів США, вказані суми були зняті під час перебування сторін у шлюбі. Представник відповідача вказала, що вказані грошові кошти були зняті на потреби сім?ї.

Оцінка суду.

На підставі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України.

На підставі ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.07.2011 по 05.06.2021.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК України.

Вказане наведено у постановах ВС від 05.09.2018 у справі №709/494/16-ц, провадження №61-19909св18 та від 20.05.2019 у справі №360/303/17-ц, провадження №61-410св18.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Згідно з п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Тобто, вказані норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тих обставин, зокрема, хто є набувачем за договором, або забудовником будівлі, або на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, з наведеного вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу квартири загальною площею 69,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виділення у власність позивача 1/2 частини цієї квартири, суд звертає увагу на наступне.

Пунктами 2-3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Представник відповідача адвокат Войтович О.М. на підтвердження позиції про придбання ОСОБА_2 спірної квартири за власні кошти покликалася на те, що відповідач продав іншу квартиру, що перебувала у його власності, та за ці гроші придбав спірне майно. Тобто як на спростування презумпції спільної сумісної власності на спірне майно представник відповідача посилається на придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_2 , проте, відповідачем та його представником не доведено, не надано належних і допустимих доказів придбання спірного майна за особисті кошти. Відтак, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а, отже, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на одну другу квартири підлягає до задоволення.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання відносин, що виникли між сторонами, суд прийшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 під час шлюбу укладав договори, зокрема, за №4 на вклад «Мій депозит» на ім?я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) від 04.10.2019 з АТ «Державний ощадний банк України» (вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_11 ) у сумі 2 000,00 доларів США (депозит) строком на 12 місяців з можливістю пролонгації, враховуючи те, що вказані грошові кошти набуті сторонами у період перебування у шлюбі, внесені за час зареєстрованого шлюбу між сторонами, обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім?я відповідача, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, вклад є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на одну другу грошових коштів, що станом на 05.05.2021 містилися на рахунках: НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 )/ НОМЕР_5 від 20/06/20 на суму 2 323.11 доларів США; НОМЕР_6 0514)/(USD) Вклад №4 від 02/10/20 1 079.52 доларів США.

Вказане узгоджується із правовою позицією ВС, викладеною у постанові від 20.06.2018 у справі №756/14404/15-ц, провадження №61-24789св18.

Щодо грошових коштів, які позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділити одну другу у її власність що розміщені на рахунках: НОМЕР_8 ( НОМЕР_19 )/ НОМЕР_20 (USD) 1 071,00 доларів США; НОМЕР_1 ( НОМЕР_9 ) / (USD)- 500 доларів США; НОМЕР_10 ,1515)/1515 (UAH) 24 778, 94 грн.; НОМЕР_11 ( НОМЕР_12 )/ НОМЕР_21 2 571.52 доларів США, то під час розгляду справи на підставі наданих виписок АТ «Ощадбанк» відповідно до ухвали про витребування доказів, вказані суми були зняті під час перебування сторін у шлюбі. Відтак, позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування у вказаній справі строку позовної давності та на підставі наведеного відмови у задоволенні позову суд вважає за необхідне вказати таке.

Статтею 69 СК України встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

У ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-258цс15).

Доводи представника відповідача про те, що початок перебігу строку позовної давності повинен обраховуватись з 05.06.2021, тобто з часу набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу між сторонами, є помилковим, оскільки суперечить положенням ст. 72 СК України та загальним положенням про позовну давність, передбачених ст. 261 ЦК України, так як не свідчить про наявність заперечень відповідачем щодо розподілу спірного майна, про поділ якого звернулася до суду позивач станом на 05.06.2021.

Для правильного вирішення справи необхідно визначити початок перебігу строку позовної давності, тобто коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Наведене міститься у постанові ВС у справі №509/2196/15-ц, провадження №61-13288св23, від 27.03.2024.

Таким чином, під час розгляду даного спору встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами не відбулося порушення прав іншого з подружжя, а саме майно не було відчужено, однак, у позовній заяві позивач вказує, що відповідач почав висловлювати заперечення щодо відсутності права на квартиру у позивача, внаслідок чого вона і звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. Квартира сторін набута під час шлюбу, право власності на яку зареєстроване за відповідачем, така не була відчужена, відтак, режим спільної сумісної власності зберігається і сторони можуть протягом будь-якого часу здійснити його розподіл.

Таким чином, суд прийшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи клопотання сторін, суд вважає за можливе вирішити питання про розподіл судових витрат у судовому засіданні, надавши час для подання доказів про розмір витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71, 72, 114 СК України, ст. 15, 16, 325, 368, 372 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя:

- квартиру загальною площею 69,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- грошові кошти на рахунках:

НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 )/(USD) Вклад №4 від 20/06/20 на суму - 2 323.11 доларів США;

НОМЕР_6 0514)/(USD) Вклад №4 від 02/10/20 1 079.52 доларів США.

Виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину:

- квартири загальною площею 69,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- грошових коштів на рахунках:

НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 )/(USD) Вклад №4 від 20/06/20 на суму - 2 323.11 доларів США, тобто 1 161,55 доларів США;

НОМЕР_6 ( НОМЕР_22 )/ НОМЕР_23 від 02/10/20 1 079.52 доларів США, тобто 539,76 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання на 10:00 год. 18.12.2025.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_24 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 11.12.2025.

Суддя Головатий А.П.