АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

м. Чернівці

справа № 725/2942/25

провадження № 22-ц/822/960/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.

за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_2

апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє Висоцька Христина Олегівна, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), ОСОБА_2 .

Просила суд стягнути з МТСБУ на свою користь 135 527 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок ДТП, яка мала місце 09 грудня 2024 року, за участю автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Згідно з постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 січня 2025 року у справі №727/14053/24 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України за фактом ДТП від 09 грудня 2024 року.

Зазначає, що винуватець ДТП ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, відтак відшкодування такої шкоди повинно було здійснюватися МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Посилається на те, що 09 грудня 2024 року позивачка звернулась до МТСБУ на офіційний номер телефону контакт-центру та повідомила про ДТП, а також, що після надання пояснень працівникам УПП, повідомила свого страховика ТДВ «Стразова група «Оберіг»» про настання ДТП.

В подальшому ОСОБА_1 звернулася до МТСБУ із заявою, у якій повідомила, що 18 грудня 2024 року відбудеться огляд транспортного засобу, з метою визначення вартості матеріального збитку та просила забезпечити явку представника МТСБУ для участі у вказаному огляді, однак останній не взяв участі в огляді, причини неявки не повідомив.

Відповідно до висновку експерта № 90-12-24 авто-товарознавчої експертизи про вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , матеріальний збиток, завданий у результаті пошкодження автомобіля під час ДТП 09 грудня 2024 року станом на дату виконання експертизи становить 135 527 гривень 80 копійок.

Вказує на те, що листом вих. №3-01б/9 від 01 січня 2025 року МТСБУ повідомило її, що вона не надала МТСБУ документів, що встановлюють особу, винну у скоєнні вищевказаної ДТП та те, що після отримання таких документів, МТСБУ продовжить розгляд питання щодо відшкодування ОСОБА_1 заподіяної їй шкоди.

10 лютого 2025 року позивачка направила до МТСБУ заяву про виплату їй страхового відшкодування внаслідок ДТП, проте МТСБУ листом за вих. № 3-01б/3353 від 31 січня 2025 року повідомило її про відмову у відшкодуванні шкоди у зв`язку з ненаданням пошкодженого транспортного засобу для огляду представнику МТСБУ.

Позивачка не погоджується із зазначеною відмовою, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права на отримання страхового відшкодування (регламентної виплати).

Також вказує на те, що у результаті ДТП їй завдано моральної шкоди, яка виразилась в емоційному дискомфорті і душевних переживаннях пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, та підлягає стягненню з винуватця ДТП ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до МТСБУ, ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 135 527 гривень 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6 000 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору, правничу допомогу та проведення експертизи у справі, а саме:

- стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 164 гривні 23 копійки, витрати на правничу допомогу у сумі 24 300 гривень 20 копійок та витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи у сумі 9 200 гривень;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2 700 гривень.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що підставою для остаточної відмови у виплаті стали відомості, вказані експертом у його рапорті про нібито ненадання транспортного засобу для огляду, які були належним чином спростовані поданими позивачкою доказами на підтвердження своєчасного повідомлення про ДТП.

На підставі досліджених доказів та встановлених фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що відмова МТСБУ у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування (регламентної виплати) є безпідставною, так як відповідачем не було у строк проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, що відповідно не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Розмір завданої ОСОБА_1 за наслідками ДТП майнової шкоди у сумі 135 527 гривень 80 копійок підтверджений належними та допустимими доказами, а саме висновком авто-товарознавчої експертизи № 90-12-24.

У частині вирішення позовної вимоги, яка пред`явлена до ОСОБА_2 , суд прийшов до висновку, що позивачкою доведено факт заподіяння їй моральної шкоди у зв`язку з діями відповідача, який є винуватцем ДТП.

Беручи до уваги факт доведеності причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та завданим обсягом страждань, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у сумі 6 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі МТСБУ просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 пред`явленої до МТСБУ скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

МТСБУ посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на, те що відповідно до приписів пунктів 37.1.3. та 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV (підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди).

Вказаною нормою чітко визначено суб`єкта, який повинен визначити розмір шкоди - страховик/МТСБУ. При цьому, таке визначення відбувається саме в передбаченій спеціальним законом процедурі. Тобто, на підставі звіту чи висновку експерта, підготовленого за замовленням МТСБУ його представником. Що у даній справі відсутнє і унеможливлює здійснення будь- якого відшкодування на користь позивачки.

Звертає увагу на те, що дії потерпілої особи, які полягали у ненаданні для огляду представнику МТСБУ автомобіля та не збереженні авто в пошкодженому стані протягом строку, передбаченого статтею 34 Закону № 1961-IV є порушенням пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV, що позбавило відповідача можливості самостійно визначити розмір шкоди, оскільки Законом № 1961- IV чітко визначено, що саме МТСБУ здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП, і відповідно підставою для застосування пунктів 37.1.3. та 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV.

Права МТСБУ були порушені позивачкою, а відповідно належного доказу розміру шкоди (підготовленого МТСБУ) в матеріалах справи немає. І причиною цього є саме ненадання для огляду автомобіля позивачкою для представника МТСБУ в межах встановленого законом строку.

Поведінка та дії позивачки щодо не надання можливості представнику МТСБУ оглянути пошкоджений транспортний засіб, ремонт до завершення строку, протягом якого він повинен був зберігатися в пошкодженому стані, не є добросовісними.

Наведе вище, чітко і безсумнівно підтверджує безпідставність позовних вимог, а також наявність беззаперечних підстав для відмови у їх задоволенні.

Стосовно незаконності рішення в частині розподілу судових витрат вказує на те, що оскаржуваним рішення позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме стягнуто з МТСБУ 135 527 гривень 80 копійок майнової шкоди (93,13%) та з ОСОБА_2 6 000 гривень моральної шкоди (4,12%).

Тому не лише витрати на правничу допомогу повинні були бути розподілені пропорційно між відповідачами, а й витрати на проведення експертизи та сплату судового збору. Разом з цим, суд першої інстанції ігноруючи вимогу пропорційності розподілу стягнув лише з МТСБУ в повному обсязі (проігнорувавши також те, що в частині позовних вимог було відмовлено, і відповідно в 100% обсязі такі витрати стягнути на користь позивача бути не могли) витрати на проведення експертизи та судовий збір.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Поляк М. В. , подала відзив на апеляційну скаргу.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

09 грудня 2024 року о 12 годині 50 хвилин в місті Чернівці на вулиці Південно-кільцевій, 2-А, відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів, останні зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 січня 2025 року у справі № 727/14053/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 850 гривень (а. с. 15).

На момент ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В свою чергу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника транспортного засобу марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 13).

09 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ на офіційний номер телефону контакт-центру з повідомленням про ДТП (а. с. 16-18).

13 грудня 2024 року позивачка звернулася до відповідачів МТСБУ та ОСОБА_2 із заявами, у яких повідомила, що 18 грудня 2024 року відбудеться огляд транспортного засобу, з метою визначення вартості матеріального збитку. Також просила забезпечити явку представника МТСБУ для участі у вказаному огляді (а. с. 20-21).

Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи від 30 січня 2025 року № 90-12-24, складеного судовим експертом Павлишиним Я. Д., про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , вартість вказаного автомобіля до ДТП становила 147 484 гривні 36 копійок.

При цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 135 527 гривень 80 копійок (а. с. 22-45).

Листом вих. № 3-01б/9 від 01 січня 2025 року МТСБУ повідомило позивачку, що нею не було надано МТСБУ документів, що встановлюють особу, винну у скоєнні вищевказаної ДТП та те, що після отримання таких документів, МТСБУ продовжить розгляд питання щодо відшкодування ОСОБА_1 заподіяної їй шкоди (а. с. 46).

10 лютого 2025 року позивачка направила до МТСБУ заяву про виплату їй страхового відшкодування внаслідок ДТП, що мала місце 09 грудня 2024 року (а. с. 47-49).

Згідно з листом МТСБУ вих. № 3-01б/3353 від 31 січня 2025 року незалежний експерт 26 грудня 2024 року отримав завдання на проведення огляду пошкодженого автомобіля та 27 грудня зв`язався із представником ОСОБА_1 , однак отримав відмову від огляду, так як автомобіль вже перебував у процесі ремонту, а тому у МТСБУ немає підстав для здійснення відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП (а. с. 50).

МТСБУ листом № 3.016/7479 від 18 березня 2025 року повідомило, що наразі у МТСБУ відсутні підстави для перегляду рішення про відмову заявниці у виплаті страхового відшкодування (а. с. 51).

У відповідь на адвокатський запит Поляк М. В. вих. № 3248 від 31 березня 2025 року (а. с. 52-53), МТСБУ листом № 3-016/9104 від 07 квітня 2025 року повідомило відомості ідентичні наданим раніше, а саме, що 26 грудня 2024 року о 12:13 експерту поставлено завдання провести огляд пошкодженого автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , із фотографічною фіксацією, скласти протокол огляду та визначити розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля. 27 грудня 2024 року відповідно до рапорту, експерт зателефонував за номером НОМЕР_3 для домовленості про час та місце проведення огляду, проте отримав відмову (а. с. 54).

Згідно з рапортом оцінювача ОСОБА_4 , він отримав замовлення № 111944, 27 грудня 2024 року та зателефонував по вказаному номеру, за яким йому повідомили, що МТСБУ було повідомлено листом та запрошено на огляд з судовим експертом на конкретну дату та час, з дня звернення пройшло 10 робочих днів, тому від огляду він відмовився, оскільки на момент його дзвінка автомобіль вже перебував на стадії ремонту (а. с. 55).

Листом BMW WORK WORKSHOP CV від 05 лютого 2025 року підтверджується, що 10 січня 2025 року на їхню адресу (м. Чернівці, вулиця Руська, 209, гаражний кооператив «Надія») було доставлено автомобіль BMW E39 5231 з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 , номерний знак, НОМЕР_2 з різними пошкодженнями внаслідок ДТП. Відновлювальні роботи та ремонт авто тривали з 11 січня 2025 року по 5 лютого 2025 року (а. с. 56).

У судовому засіданні, під присягою свідок ОСОБА_4 , який є експертом-оцінювачем пояснив, що отримав замовлення № 111944 та 27 грудня 2024 року. зателефонував по вказаному номеру телефону « НОМЕР_3 ». У розмові йому вказали, що МТСБУ було повідомлено листом та запрошено на огляд з судовим експертом на конкретну дату та час, з дня звернення пройшло 10 робочих днів тому від огляду відмовляються, оскільки на момент його дзвінка автомобіль вже перебував на стадії ремонту.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги МТСБУ оскаржує рішення суду першої інстанції від 28 серпня 2025 року лише в частині задоволення позову ОСОБА_1 щодо нього.

Оскільки ОСОБА_2 правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не скористався, тому рішення у відповідній частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.

Щодо вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 пред`явленої до МТСБУ

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX (далі - Закон № 1909-IX).

Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства (стаття 1 Закону № 1909-IX).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV cтраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

За обставин цієї справи згідно з наявного в матеріалах справи висновку авто-товарознавчої експертизи від 30 січня 2025 року № 90-12-24, складеного судовим експертом Павлишиним Я. Д., про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , вартість вказаного автомобіля до ДТП становила 147 484 гривні 36 копійок.

При цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 135 527 гривень 80 копійок.

В зв`язку з наведеним відшкодування майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок пошкодження її автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, повинно здійснюватися у порядку статті 29 Закону № 1961-IV.

Також як встановлено судами відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 як власника автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109, яка була чинною на момент ДТП, установлено у розмірі 160 000 гривень на одного потерпілого.

А тому в силу статті 41 Закону № 1961-IV обов`язок відшкодовувати завдану ОСОБА_1 майнову шкоду покладено саме на МТСБУ, яке є належним відповідачем за цієї позовною вимогою.

Ключовим аргументом МТСБУ щодо відсутності підстав для відшкодування завданої позивачці майнової шкоди (здійснення регламентної виплати), як у ході розгляду справи у суді першої, так і апеляційної інстанцій, було те, що безпосередні дії потерпілої особи (у цій справі - ОСОБА_1 ), які полягали у ненаданні для огляду представнику МТСБУ автомобіля в пошкодженому стані та його не збереження в такому стані протягом строку, передбаченого статтею 34 Закону № 1961-IV, є порушенням пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV, що позбавило відповідача можливості самостійно визначити розмір шкоди, оскільки Законом № 1961-IV чітко визначено, що саме МТСБУ здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП, і відповідно підставою для застосування пунктів 37.1.3, 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV.

Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам виходить із наступного.

Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з пунктом 33.3 статті 33 Закону № 1961-IV водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону№ 1961-IV).

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону№ 1961-IV).

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (пункт 34.3 статті 34 Закону№ 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначила, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що Закон № 1961-IV з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/2874/16-ц (провадження № 61-29462св18) зазначено, що доводи касаційної скарги про те, що позивач не зберегла пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, що позбавило страхову компанію можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, є необґрунтованими. Факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується копією адміністративного матеріалу, складеного щодо винуватця ДТП, та постановою суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, скерувала на адресу страхової компанії заяву про виплату такого відшкодування та пояснення, в яких повідомила про настання ДТП, про відновлення нею пошкодженого автомобіля, розмір завданої шкоди, надавши на підтвердження цих обставин необхідні документи. Під час розгляду справи страхова компанія не скористалася своїм правом заявити клопотання про призначення додаткової автотоварознавчої експертизи. За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на страховика обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування та витрат за проведення експертизи.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ДТП за участю автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , мала місце 09 грудня 2024 року.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла Поляк М. В. , листом від 13 грудня 2024 року направила МТСБУ повідомлення про настання вищевказаної події, а також вказала на те, що 18 грудня 2024 року відбудеться огляд транспортного засобу, з метою визначення вартості матеріального збитку. Просила забезпечити явку представника МТСБУ для участі у вказаному огляді (а. с. 44зв.).

Відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді МТСБУ від 31 січня 2025 року № 3-01б/9 вбачається, що за фактом звернення ОСОБА_1 порушено справу № 111944 та повідомлено, що для подальшого розгляду справи необхідним є отримання відповідного переліку документів (а. с. 46).

Окрім цього 26 грудня 2024 року МТСБУ доручено експерту ОСОБА_4 провести огляд автомобіля марки «BMW 523I» з метою визначення розміру матеріального збитку (а. с. 54).

В подальшому листом від 31 січня 2025 року №3-01б/3353 МТСБУ повідомлено позивачку про відмову у виплаті страхового відшкодування за фактом її звернення 16 грудня 2025 року (а. с. 50).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка вчинила дії для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Із 16 грудня 2025 року МТСБУ було достовірно обізнаним щодо факту ДТП, її учасників та наслідків. Вказана обставина також підтверджена самим відповідачем у апеляційній скарзі.

Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи від 30 січня 2025 року № 90-12-24, складеного судовим експертом Павлишиним Я. Д., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 135 527 гривень 80 копійок.

За обставин цієї справи нездійснення огляду експертом ОСОБА_4 за дорученням МТСБУ автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , не призвело до неможливості встановити факт ДТП, причини, обставини її настання та розмір заподіяної шкоди.

У разі незгоди із визначеною експертом Павлишиним Я. Д. вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 523I», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, МТСБУ не було позбавлено можливості заявити клопотання про призначення у справі повторної експертизи.

Крім того судами не встановлено недобросовісне виконання ОСОБА_1 зобов`язань та недобросовісну її поведінку.

За встановлених у цій справі обставин є непропорційним покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на особу, якій такої шкоди завдано, що власне суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з МТСБУ на користь потерпілої ОСОБА_1 135 527 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 09 грудня 2024 року.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 522/6853/16-ц (провадження № 61-35743св18), оскільки вказана постанова ухвалена до формулювання Великою Палатою Верховного Суду правового висновку у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), відповідно до якого тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

У справі, що переглядається, позивачка здійснила розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, тому з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого висновку про стягнення коштів з МТСБУ.

У цій частині доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.

Щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема питання як розподілити між сторонами судові витрати

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

За змістом частини першої статті 266 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Ухвалюючи рішення у цій справі суд першої інстанції прийшов до висновку про повне задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 , яка пред`явлена до МТСБУ, та стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у сумі 135 527 гривень 80 копійок. Тобто позов ОСОБА_1 у цій частині задоволено на 100%.

В свою чергу позовну вимогу ОСОБА_1 пред`явлену до ОСОБА_2 задоволено судом частково та стягнуто з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у сумі 6 000 гривень, що у відсотковому співвідношенні до заявленої ціни позову становить 60% (6 000,00 / 10 000 х 100).

Відповідно до частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови апеляційний суд прийшов до висновку про залишення без змін рішення по суті спору в частині, яка переглядалася. В зв`язку з цим відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України.

А тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає перегляду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору встановив, що ОСОБА_1 у встановленому порядку та розмірі сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 164 гривні 23 копійки, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 10 квітня 2025 року (а. с. 58-59).

За висновком суду відповідні судові витрати підлягають стягненню лише з відповідача МТСБУ.

Колегія суддів у цій частині погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що покладаючи усі судові витрати зі сплати судового збору на МТСБУ, суд першої інстанції порушив вимогу процесуального закону щодо пропорційності розподілу судових витрат.

Зокрема виходячи із співвідношення ціни окремої позовної вимоги до загальної ціни позову:

- позов ОСОБА_1 до МТСБУ у відсотковому еквіваленті складає 93,13% (135 527,80 / (135 527,80 + 10 000,00) х 100).

- позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - 6,87% (10 000,00 / (135 527,80 + 10 000,00) х 100).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) вказано, що за загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

З урахуванням вищевикладеного судові витрати позивачки, понесені на сплату судового збору у суді першої інстанції повинні бути розподілені наступним чином:

- з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути 1 084 гривні 25 копійок (1 164,23 х 93,13%);

- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути 47 гривень 99 копійок (1 164,23 х 6,87% х 60%).

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат на правничу допомогу у справі суд прийшов до висновку про наступний їх розподіл - з МТСБУ на користь ОСОБА_1 стягнуто 24 300 гривень 20 копійок, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 2 700 гривень.

Висновок суду першої інстанції у цій частині мотивований пропорційністю задоволених позовних вимог.

Загальна сума витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у справі склала 27 020 гривень.

На підтвердження розміру понесених судових витрат представником позивача надано договір від 12 грудня 2024 року № 396/24 про надання юридичної (правничої) допомоги, звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 725/2942/25 від 14 серпня 2025 року.

Згідно з пунктом 4.1 вказаного договору вартість послуг, що надаються Адвокатським об`єднанням становить 40 відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді).

Відповідно до звіту (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 725/2942/25 від 14 серпня 2025 року година роботи адвоката, визначена у порядку пункту 4.1 вищевказаного договору склала 2 840 гривень у 2024 році та 3 200 гривень у 2025 році.

Згідно зі звітом про надані послуги, позивачці надано послуги у зв`язку з розглядом даної справи на суму 27 020 за 09 годин витраченого часу адвокатом, а саме: 1) підготовка клопотання про проведення експертизи та повідомлення про проведення огляду транспортного засобу (30 хвилин) - 1 420 гривень (з огляду на надання правничої допомоги у 2024 році); 2) підготовка заяви про виплату страхового відшкодування до МТСБУ (50 хвилин); 3) складання позовної заяви про виплату страхового відшкодування до МТСБУ та додатків до неї (240 хвилин); 4) підготовка клопотання про допит свідка (15 хвилин); 5) підготовка заяви про проведення підготовчого судового засідання без участі, закриття підготовчого провадження та призначення її до розгляду (15 хвилин); 6) представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 13 червня 2025 року, пояснення сторін (40 хвилин); 7) підготовка клопотання про долучення доказів (20 хвилин); 8) представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 01 серпня 2025 року (30 хвилин); 9) представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 13 серпня 2025 року, дослідження матеріалів справи (30 хвилин); 10) підготовка до судових дебатів та виступ у судових дебатах 28 серпня 2025 року.

За таких обставин позивачка належними та допустими доказами підтвердила наявність витрат на правничу допомогу у цій справі та їх розмір.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 674/284/23 (провадження № 61-15952св23) звертав увагу, що в силу імперативної норми закону, а саме частини дев`ята статті 83 ЦПК України, копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними

Усталеною також є позиція Верховного Суду стосовно того, що стаття 141 ЦПК хоча і не містить прямої норми щодо обов`язкового надсилання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні, однак відсутність такої вказівки не звільняє заявника від виконання обов`язку щодо надсилання копії доказів іншій стороні на виконання вимог статті 83 ЦПК України.

З огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, то у разі ненадсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 902/844/18, від 15 червня 2022 року у справі № 910/18646/19, від 02 березня 2023 року у справі № 5019/1274/11, від 10 серпня 2023 року у справі № 910/16341/21.

При цьому саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат, у тому числі на правову допомогу, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

Як вбачається з матеріалів справи клопотання про долучення доказів понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу подано представником Поляк М. В. 15 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС (а. с. 152-165).

Також як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів електронної справи вказане клопотання та долучені до нього докази доставлені до електронного кабінету МТСБУ та його представника Висоцької Х. О. в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 18 серпня 2025 року, що підтверджується карткою руху документа.

При цьому судове засідання у справі було призначене на 28 серпня 2025 року.

З цих підстав колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги про ненадсилання доказів понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, позбавлення сторони можливості заперечувати проти заявленого до відшкодування розміру цих витрат, і як наслідок наявності підстав для відмови у їх стягненні з МТСБУ.

З урахуванням вищевикладеного МТСБУ правом доводити неспівмірність заявлених до відшкодування позивачкою витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції не скористалося, тобто реалізувало відповідне процесуальне право на власний розсуд. В зв`язку з цим, у суду були відсутні підстави для їх зменшення.

В свою чергу колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 документально підтверджених витрат за проведення авто-товарознавчої експертизи у сумі 9 200 гривень, оскільки такі витрати та сама необхідність експертизи обумовлені предметом доказування саме за позовною вимогою про стягнення майнової шкоди, яка пред`явлена до МТСБУ.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 28 серпня 2025 року по суті спору ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права а тому його слід залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції від 28 серпня 2025 року в частині розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід змінити, а саме:

- стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 1 084 гривні 25 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору у суді першої інстанції.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 гривень 99 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу, та проведення авто-товарознавчої експертизи підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до вказаної норми закону під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу представником Поляк М. В. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подано докази понесення ОСОБА_1 судових витрат у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З поданих до суду документів вбачається, що правова допомога ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції надавалася адвокатом Адвокатського об`єднання «Поляк і Партнери» Поляк М. В. на підставі договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 12 грудня 2024 року № 396/24 та ордера від 29 жовтня 2025 року серії СЕ № 1124704 (а. с. 240-245).

Згідно з пунктами 4.1, 4.3 вищевказаного договору гонорар визначається за згодою Адвокатського об`єднання «Поляк і Партнери» та клієнта в межах 40% розміру мінімальної заробітної плати за одну годину роботи адвоката.

Підставою для виплати гонорару є звіт (акт надання послуг), який повинен містити: інформацію про вид наданої послуги; час, витрачений на виконання; понесені фактичні витрати.

Відповідно до підписаного сторонами звіту від 31 жовтня 2025 року про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 725/2942/25 у суді апеляційної інстанції зміст правничої допомоги, час витрачений на її надання та вартість становлять:

- підготовка та направлення клопотання про доступ до матеріалів електронної справи. Опрацювання апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року та підготовка відзиву (5 годин);

- представництво інтересів клієнта у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (1 година);

- вартість однієї години роботи адвоката 3 200 гривень.

Загальна сума витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у цій справі у зв`язку з її переглядом у суді апеляційної інстанції склала 19 200 гривень (а. с. 246).

Також позивачкою подано квитанцію до прибуткового ордера від 31 жовтня 2025 року № 31/25/10 про оплату 19 200 гривень згідно з договором від 12 грудня 2024 року № 396/24 (а. с. 245).

Відзив ОСОБА_1 та долучені до нього вищевказані докази наявності витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції 31 жовтня 2025 року доставлені до електронних кабінетів МТСБУ та його представника Висоцької Х. О. в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями № 4932533 та № 4932534 відповідно.

Як зазначалось вище, позов ОСОБА_1 до МТСБУ задоволено повністю.

Визначаючись із розміром судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

Проте МТСБУ правом доводити неспівмірність заявлених до відшкодування позивачкою витрат на правничу допомогу не скористалося, тобто реалізувало відповідне процесуальне право на власний розсуд.

В зв`язку з цим, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 19 200 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року в частині розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору змінити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 1 084 (одну тисячу вісімдесят чотири) гривні 25 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 гривень 99 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 19 200 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава КУЛЯНДА

Наталія Височанська