Провадження № 2-з/369/59/25
У Х В А Л А
08 грудня 2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Дубицької М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Бучанська державна нотаріальна контора Київської області про забезпечення доказів до пред`явлення позову,
представник заявника - адвокат Князьська Н.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про витребування доказів до подання позовної заяви.
В обґрунтування заяви представник заявника - адвокат Князьська Н.А. зазначила, що в даний час ОСОБА_1 як позивачем готується позовна заява до суду з вимогами про визнання недійсним заповіту до ОСОБА_2 як ймовірного відповідача, з відомостей, які їй стали відомі при подачі заяви про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області складений актовий запис № 65 від 28.07.2025 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . У вересні 2025 року як донька померлої заявниця ОСОБА_1 звернулася до Бучанської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги по закону, про що була відкрита спадкова справа за № 74550781 від 04.09.2025 року. За інформацією нотаріуса заявниці ОСОБА_1 стало відомо, що за 3 дні до смерті її мати - ОСОБА_3 посвідчила заповіт на користь іншої особи. Таким чином, у видачі свідоцтва про право на спадщину та реалізації права заявниці ОСОБА_1 на спадкування за законом через цю обставину їй буде відмовлено. Заявниця ОСОБА_1 вважає, що її мати не мала волевиявлення на заповіт на користь третіх осіб та не могла його підписувати за станом свого здоров`я через серйозну фізичну ваду хірургічне видалення одного ока внаслідок прогресування онкологічного захворювання злоякісну пухлину меланому, яка також привела до втрати зору на другому оці. Фізичний стан матері заявниці ОСОБА_1 на день до її смерті виключав можливість підписання важливого юридичного заповідального документу. Заявниця ОСОБА_1 посилається на те, що викладена обставина підтверджується медичними документами, які додаються до поданої заяви. Зазначає, що постійно протягом багатьох років з 2018 року заявниця здійснювала догляд та піклування за своєю матір`ю - ОСОБА_3 після перенесених нею хірургічних втручань через онкологію та неможливість за її станом здоров`я, через ваду зору, самостійно бачити, читати, пересуватися та розуміти значення того чи іншого документу. У липні 2025 року, за сімейними обставинами, заявниця ОСОБА_1 мала відлучитися з дому, де проживала її мати. Посилається на ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», де інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Також згідно ч.1 п.1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація. Таким чином, на даний час заявниця ОСОБА_1 не володіє повною інформацією про дані особи, на користь якої складений заповіт та відомостями стосовно того, чи дотриманий державним нотаріусом порядок посвідчення та складання заповіту її матері - ОСОБА_3 , як особи з фізичними вадами, яка самостійно не могла прочитати за день до своєї смерті жодного документу. Проте положення ч. 3 ст. 175 ЦПК України вимагають повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Виходячи з цього, такі відомості можна отримати виключно з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 № НОМЕР_2 , що перебуває (зберігається) у Бучанській державній нотаріальній конторі.
Представник заявника в судове засідання не заявилася, надала суду заяву, згідно якої просила проводити розгляд заяви за її відсутності, заяву підтримала та просила її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У свою чергу від представника ОСОБА_2 адвоката Авер`янової С.Б. 07.12.2025 року надійшло заперечення на заяву ОСОБА_1 про витребування доказів до пред`явлення позову. В обґрунтування свого заперечення представник заявника адвокат Авер`янова С.Б. вказує, що заяву про забезпечення доказів вважає необґрунтованою і безпідставною. Заявниця вказує, що нею готується позовна заява до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним до ОСОБА_2 як ймовірного відповідача з відомостей, які стали відомі при подачі заяви про прийняття спадщини. Водночас, заявниця зазначає, що не володіє повною інформацією про дані особи, на користь якої складено заповіт. А оскільки положення ч.3 ст.175 ЦПК України вимагають повні дані сторін та учасників справи, такі відомості, на думку заявниці, можна отримати виключно з матеріалів спадкової справи. Таким чином, доводи ОСОБА_1 зводяться до того, що необхідність забезпечення доказів викликана тим, що вона не має можливості самостійно отримати такі докази. Разом з тим, підстави та порядок забезпечення доказів встановлені статтею 116 ЦПК України. Виходячи з аналізу статті 116 ЦПК України, для забезпечення доказів необхідна наявність однієї із наступних умов: є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений; збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Отже, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це насамперед спосіб запобігти ймовірній втраті доказів в майбутньому. Ризик втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Така правова позиція щодо забезпечення доказів висловлений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/385/19, 03.07.2019 у справі №9901/845/18, від 11.03.2020 у справі №9901/608/19, в постановах Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №367/6751/18-ц, від 21.01.2022 у справі №756/3965/21, яка є послідовною і незмінною. Тобто, процесуальний механізм забезпечення доказів, одним із способів яких є їх витребування, застосовується виключно у разі, якщо є підстави вважати, що отримання доказів стане згодом неможливим або ускладненим. Втім, обґрунтовуючи необхідність забезпечення доказів, а саме - витребування матеріалів спадкової справи, заявниця взагалі не вказує про існування обставин та наявність підстав щоб припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Як визначено у додатку № 32 до Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, заповіти, спадкові справи зберігаються 75 років. Отже, відсутні жодні підстави вважати, що докази, які просить забезпечити заявниця можуть бути втрачені або їх подання згодом може стати неможливим чи утрудненим. Крім того, відомості щодо прізвища, ім`я, по батькові та інші визначені ЦПК України дані щодо відповідача, зазначаються позивачем у позовній заяві, тобто саме на позивача покладено обов`язок встановити особу, яка, на його думку порушує чи не визнає його права, а тому, вважає, що заявниця, подаючи заяву про забезпечення доказів намагається перекласти свій процесуальний обов`язок на суд. На підставі викладеного просила суд відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.
Представник заінтересованої особи Бучанської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. За правилами ч. 3 ст. 118 ЦПК України заявник та інші заінтересовані особи, які можуть отримати статус учасника справи повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши докази у справі, розглянувши матеріали поданої заяви, приходить до таких висновків.
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 65 Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області.
Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання звернулась до Бучанської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги по закону, на підставі чого 04.09.2025 року була відкрита спадкова справа № 74550781. Однак нотаріус надала інформацію, що за три дні до смерті її мати ОСОБА_3 посвідчила заповіт на користь іншої особи.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ст.95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому ст. ст. 116-118 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Частина 1 ст. 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема, у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.
Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст. ст. 116, 117, 118, 119 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.
Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі № 9901/608/19 та від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.
Так, у заяві про забезпечення доказів заявник просить витребувати матеріали спадкової справи, відкритої після смерті її матері, оскільки зазначена інформація необхідна їй для подачі позову до суду про оспорення заповіту, який, як їй стало відомо, матір склала незадовго до смерті, однак інформацією щодо складеного заповіту вона не володіє, як і не володіє інформацією, на чию користь складений вказаний заповіт і лише припускає, що це може бути ОСОБА_2 , а отримати таку інформацію від нотаріуса вона не може через таємницю вчинення нотаріальних дій. Внаслідок цього заявник позбавлена можливості вказати в позовній заяві відповідача (відповідачів) та оспорити заповіт.
В позовній заяві повинно бути викладено, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Суд вважає, що у заяві про забезпечення доказів з дотриманням вимог законодавства заявник виклала вимоги про забезпечення доказів щодо витребування інформації зі спадкової справи та належними і допустимими доказами довела неможливість самостійно отримати зазначену інформацію у нотаріуса, що необхідно заявниці для складення та подачі позову про оспорення заповіту.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при реалізації положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості самостійно отримати відомості щодо даних особи, на користь якої було складений заповіт її покійною матір`ю. У той же час, інформація щодо особи, на користь якої було складений заповіт, необхідна заявниці для подання відповідної позовної заяви з метою захисту свої порушених прав в судовому порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про витребування доказів до подання позовної заяви.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до частини 5 статті 116 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження, суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження. Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 116-119 ЦПК України, суд
заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Бучанська державна нотаріальна контора Київської області про забезпечення доказів до пред`явлення позову - задовольнити.
Ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Надіслати копію ухвали для виконання до Бучанської державної нотаріальної контори (08292, Київська область, м. Буча, бульвар Богдана Хмельницького, буд. 5/5-А, офіс 8).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя - О.М. Лапченко