КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/3390/22

номер провадження: 22-ц/824/14076/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Максима Геннадійовича на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року у складі судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття;

допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць;

судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 02 травня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах сплати суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2025 року заяву представника відповідача - адвоката Гуревича М.Г. про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гуревич М.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 598 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 02 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про існування справи та зміст судового рішення відповідач дізнався лише 02 квітня 2025 року, коли його представник - адвокат Гуревич М.Г. ознайомився з матеріалами справи в приміщенні суду. Зазначена у позовній заяві адреса відповідача станом на час розгляду справи не відповідала дійсності, що підтверджується листом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 липня 2022 року №100/39-1288, що міститься в матеріалах справи (а.с.25), згідно з яким відповідач за зазначеною у позові адресою був зареєстрований по 03 квітня 2019 року. Тобто на час розгляду справи відповідач вже не був зареєстрований за зазначеною адресою, а тому надсилання судом на цю адресу судових повісток, судового рішення та інших процесуальних документів не є належним повідомленням відповідача як про день та час розгляду справи, так і про ухвалення судового рішення. Також наведене підтверджується тим, що відповідна кореспонденція за зазначеною у позові адресою не була отримана і не могла бути отримана, оскільки фактично зазначена у позові адреса не була адресою відповідача. Отже, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Вказує, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (чинного на час ухвалення заочного рішення) з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становив 2 272 грн 00 коп. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (чинного на теперішній час) з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн 00 коп. Вважає, що позивачка не надала будь-яких доказів та не навела будь-якого обґрунтування заявленого розміру аліментів, який відхиляється від гарантованого розміру аліментів на дитину, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що відповідач на території України не мав будь-яких доходів та не вів підприємницьку діяльність як станом на час розгляду справи, так і на теперішній час, що підтверджується відповідними виписками з Єдиного державного реєструюридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказує, що відповідач мав місце роботи на території Алжиру у період з 22 квітня 2022 року по 30 квітня 2023 року в туристичному агентстві «Акрам Туризм», де отримував заробітну плату в розмірі 18 000,00 алжирських динарів, що за курсом до української гривні станом на день ухвалення заочного рішення становило 4 809 грн 60 коп., а на теперішній час становить 5 803 грн 20 коп. згідно відомостей конвертера валют, розміщених на веб-сайті Мінфіну.

Також вказує, що оскільки при ухваленні заочного рішення відповідач не брав участі у справі через те, що не був судом належним чином повідомлений про розгляд справи, то він не міг надати суду вказані вище докази, які додані до апеляційної скарги, а тому відповідно до ст.367 ЦПК України просить долучити їх до матеріалів справи та врахувати при розгляді апеляційної скарги.

Вважає, що враховуючи доходи відповідача в еквіваленті до гривні, стягнення з нього аліментів в розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісячно, що перевищує половину його щомісячного доходу, не відповідає засадам обґрунтованості та справедливості і вимогам ст.182 СК України. За наведених обставин, враховуючи баланс інтересів сторін, відповідати принципам законності, обґрунтованості та справедливості буде визначення розміру аліментів на рівні гарантованого розміру аліментів на одну дитину, а саме - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1 598 грн 00 коп. (3 196 грн 00 коп. ? 50%)

Представник ОСОБА_2 - адвокат Яцюк Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне на рішення - без змін. Вказує, що до заяви про перегляд заочного рішення було долучено витяг з реєстру Броварської територіальної громади, з якого вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 16 квітня 2024 року, що є свідченням того, що на момент декларування свого місця проживання відповідач перебував в Україні. Відсутність документального підтвердження місця реєстрації в Україні за період з 03 квітня 2019 року по 02 березня 2023 року жодним чином не свідчить про перебування поза її межами, як і не спростовує тих обставин, що відповідач міг впродовж цього періоду проживати по АДРЕСА_2 , однак офіційно не декларувати свого місця проживання. Наголошує, що відповідач не надав доказів, які свідчать про дату перетину ним державного кордону України, як і державного кордону іншої країни, та період з якого він проживає поза межами України та в якій саме країні.

Зазначає, що відповідач скористався своїм правом на перегляд заочного рішення судом першої інстанції, його адвокатом була підготовлена відповідна заява та подана до суду разом з доказами. Проте вона не містила заявлених у суді апеляційної інстанції довідок та ними не обґрунтувались обставини щодо великого розміру аліментів конкретно для відповідача. Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги в частині долучення нових доказів не містять обґрунтованих посилань на ці обставини та причини за яких вони не були зазначені в заяві про перегляд заочного рішення, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави приймати їх до розгляду.

Також вказує, що відповідач не довів наявності виняткових обставин, при яких розмір аліментів має бути зменшено з 3 000 грн 00 коп. до 1 598 грн 00 коп. та в чому саме полягає необґрунтованість судового рішення в цій частині. Навіть якщо взяти до розгляду подані відповідачем довідки, то вони жодним чином не підтверджують його дохід станом на дату перегляду справи апеляційним судом. Більш того, ці довідки не підтверджують його розмір щомісячної заробітної плати. Наразі матеріали справи не містять відомостей про місце роботи відповідача ні в Україні, ні за кордоном, що на переконання сторони позивачки, є нічим іншим, як небажанням офіційно працевлаштовуватись або показувати свої реальні доходи. Факт відсутності у відповідача можливості надавати дитині утримання не є тією обставиною, яка враховується судом при призначенні аліментів та ця обставина не звільняє його від обов`язку з утримання дитини. Відповідач в силу свого молодого віку, належного стану здоров`я, оскільки протилежного в своїй скарзі не довів, має можливість працювати й заробляти кошти, щоб забезпечити утримання своєї неповнолітньої дитини в достатньому для її гармонійного розвитку рівні. Однак зазначеного обов`язку ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконує, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження №72221178, згідно із якими станом на 07 березня 2024 року у відповідача був наявний борг зі сплати аліментів на суму 65 903 грн 22 коп.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що у судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неявкою в судове засідання, призначене на 29 листопада 2025 року о 09 год 00 хв., всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи було відкладено на 02 березня 2025 року о 09 год 00 хв. (а.с.27-30).

З наявної у справі судової повістки, адресованої відповідачу ОСОБА_1 , видно, що він повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, призначеного на 02 березня 2025 року о 09 год 00 хв., шляхом направлення цієї судової повістки на адресу: АДРЕСА_2 Однак судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням термін зберігання» (а.с.38).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17-ц (провадження №14-507цс18) сформулювала такі висновки, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 47, 48 постанови).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про судове засідання, призначене на 02 березня 2025 року на 09 год 00 хв. Інших доказів на підтвердження повідомлення судом відповідача про розгляд справи 02 березня 2025 року матеріали справи не містять. Натомість суд першої інстанції розглянув справу без його участі та ухвалив заочне рішення.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та всупереч вимогам закону розглянув справу за відсутності доказів повідомлення відповідача ОСОБА_1 , чим позбавив його можливості особисто або через представника, скористатись наданими йому процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства.

Як зазначалось вище, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гуревич М.Г. вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом першої інстанції про судове засідання у справі, яке відбулось 02 березня 2025 року.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом першої інстанції норм процесуального права призвело до порушення права відповідача ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи дану справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №362.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.35).

Установлено та не заперечується сторонами, що неповнолітній син сторін - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 є громадянином Республіки Алжир та має посвідку на постійне місце проживання на території України (а.с.11).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 має регулярний стабільний дохід.

Також встановлено та відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, що він є працездатним та має потенційну можливість працевлаштуватись й отримувати дохід.

У відповідності до ст.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У даній справі ОСОБА_2 доведено, а ОСОБА_1 не спростовано необхідність стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, так як відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, є працездатним й спроможний і зобов`язаний відповідно до вимог ч.2 ст.150 СК України надавати кошти на утримання своєї малолітньої дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України).

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком дo 6 рокiв, який з 1 січня 2022 року становить 2 100 гривні.

Водночас статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2023 року становить 2 272 гривні.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2024 року становить 2 563 гривні.

19 березня 2025 року Хеттасу Адаму виповнилось 6 років.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 дo 18 рокiв, який з 1 січня 2025 року становить 3 196гривні.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аналіз доводів сторін, з урахуванням всіх встановлених фактів і відповідних їм правовідносин, свідчить про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 02 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття що буде відповідати інтересам обох батьків та дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлений позивачкою розмір аліментів, який відхиляється від встановленого ст.182 СК України гарантованого розміру аліментів на дитину, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів відхиляє, оскільки норма ст.182 СК України встановлює лише нижню межу, яку суд не може зменшити, але яка не обмежує можливості визначення більшого розміру аліментів. Суд відповідно до ст.182 СК України зобов`язаний враховувати реальні потреби дитини та матеріальне становище обох батьків, і в даному випадку сума аліментів на рівні 3 000 грн 00 коп. є розумною, співмірною витратам на забезпечення належного розвитку дитини та не є надмірною щодо можливостей відповідача. Тому підстав для зменшення аліментів до мінімального гарантованого рівня немає.

Посилання в апеляційній скарзі про отримання ОСОБА_1 у 2022-2023 роках заробітної плати в Алжирі в розмірі 18 000 алжирських динарів (4 809 грн 60 коп.) не можуть бути прийняті судом, оскільки надані стороною відповідача документи відображають лише короткий період тимчасового працевлаштування відповідача у туристичному агентстві «Акрам Туризм» і не підтверджують стабільності чи виключності такого доходу. Ці документи не містять інформації про матеріальне становище відповідача після квітня 2023 року та не спростовують його працездатності. Водночас згідно зі ст.184 СК України нерегулярний або мінливий дохід не є підставою для зменшення аліментів, а навпаки обґрунтовує їх визначення у твердій сумі.

У даному випадку колегія суддів вважає, що відповідач не довів неможливість отримувати інші доходи чи забезпечувати належний рівень утримання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про необґрунтованість його доводів по суті заявленого розміру аліментів.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Максима Геннадійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 02 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання постанови апеляційного суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді: