КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

справа № 369/5806/25

провадження № 22-ц/824/15614/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року під головуванням судді Янченка А.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 06 вересня 2003 року.

У шлюбі у сторін народилось троє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - інвалід з дитинства Перша група А, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначає позивачка, спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що він останні роки подружнього життя постійно зраджував їй, не опікувався дітьми, вів розгульний спосіб життя. Так в серпні 2021 року позивачка дізналась, що відповідач має інтимні зв`язки зі своєю підлеглою за місцем його роботи. Після того, як позивачка дізналась про наявність у чоловіка коханки, в серпні 2021 року вона переїхала з дітьми проживати до батьків на дачу у село Миколаївка Київської області.

На підставі зазначеного позивачка просила суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 06.09.2023 року.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року позов задоволено.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців та зупинення розгляду справи № 369/5806/25 про розірвання шлюбу на період надання строку для примирення, - відмовлено.

Розірвано шлюб, укладений між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 06.09.2003 року, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 06.09.2003 року складено відповідний актовий запис № 1978 (відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 06.09.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї).

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що письмові докази, подані позивачкою, не доводять факту вчинення насилля відносно позивачки. Факт звернення до правоохоронних органів є виключно однобокою дією позивачки. Якби факт вчинення домашнього насилля знайшов своє підтвердження, то доказом його вчинення була б постанова про притягнення до адміністративної відповідальності або вирок суду про притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував позицію позивача, яка висловлену її представником у позовній заяві та у відповіді на відзив, відповідно до яких позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення.

З огляду на відсутність з боку позивача волевиявлення щодо встановлення строку на примирення з чоловіком, враховуючи наявність звернення позивача до правоохоронних органів щодо вчинення відповідачем відносне неї домашнього насильства, суд вважав, що задоволення клопотання відповідача буде суперечити ст. 24, 56 СК України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 06.09.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано 06.09.2003 року шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 06.09.2003 року складено відповідний актовий запис № 1978. Після реєстрації шлюбу сторони прізвища не змінювали.

У шлюбі у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 18.08.2005 року складено відповідний актовий запис № 2105. Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 27.10.2012 року складено відповідний актовий запис № 3083.

Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 17.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 17.10.2015 року складено відповідний актовий запис № 3375.

Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Як вбачається з позовної заяви спільне життя подружжя не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси. Сім`ю зберегти неможливо. Позивач та відповідач сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Приписами статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 36, ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Частиною першою статті 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що з причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків і поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства.

Щодо доводів, з яких виходив суд першої інстанції, а саме, що ОСОБА_2 вчинялися дії, які суд розцінив як домашнє насильство, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України: обов`язок доказування та подання доказів покладається на ту сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Докази надані ОСОБА_1 не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування факту заподіяння відповідачем домашнього насилля відносно дружини.

Факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насилля відносно дружини не знаходить свого підтвердження у рамках наданих нею письмових доказів, тому висновки суду є передчасними та не відповідають обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів ураховує, що примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує буде порушувати його законні права та інтереси і суперечить вимогам закону та інституту сім`ї. Намагання відповідача примиритися з позивачем є виключно його бажанням, яке не підтримується позивачкою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , проте помилився щодо обґрунтування підстав.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині обґрунтування мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення в редакції цієї постанови.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення: «враховуючи наявність звернення позивача до правоохоронних органів щодо вчинення відповідачем відносно неї домашнього насильства».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді