ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

з участю секретаря: Лідовської А.А.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференці, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та ОСОБА_2 з 22.08.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.01.2024 та судовим наказом від 06.09.2023 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась від шлюбу сторін. Аліментів відповідач не сплачує, наявна заборгованість.

Дитина перебуває на обліку лікаря-невролога дитячого, потребує постійного спостереження та лікування з народження по теперішній час. Відповідач не проживає разом з донькою, не спілкується з нею, не бере участі у вихованні та догляді за нею. Батько дитини її не відвідує, не забезпечує лікування та реабілітацію, не вітає з днем народження. Дитина з самого початку самоусвідомлення не відчуває, що у неї є батько, оскільки відповідач не займається її фізичним, духовним та моральним розвитком, не цікавиться її життям та здоров`ям. Відповідач не бажає утримувати дитину, має заборгованість зі сплати аліментів, незважаючи на їх невеликий розмір і постійні витрати, які позивач здійснює для лікування та реабілітації дитини. Відповідач постійно змінює місце проживання і номер телефону, позивачу навіть невідомі будь-які засоби зв`язку з Відповідачем, за якими вона могла би зв`язатися з ним для вирішення яких-небудь нагальних питань щодо дитини чи її здоров`я.

Позивач вважає, що оскільки батько протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, позбавлення його батьківських прав, яке матиме правові наслідки, передбачені статтею 166 Сімейного кодексу України, які найбільше відповідає інтересам дитини.

Відповідач подав зустрічний позов, відповідно до якого просив зобов`язати ОСОБА_1 , не перешкоджати йому брати участь у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 серпня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено частково.

Визначено спільну участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступним чином:

необмежене спілкування з дитиною телефоном та в режимі «он-лайн» з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з обов`язковим урахуванням здоров`я дитини, її режиму дня, а також особистого бажання малолітньої на спілкування з батьком.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1211 гривня 20 копійок за сплату судового збору.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Калініченко В.М. просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов повністю, у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Представник позивачки вказує на те, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, нехтує ними, не цікавиться життям дитини. Відповідач виявляє готовність утримувати дитину лише після реальної загрози бути позбавленим батьківських прав, що не свідчить про сумлінне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Представник позивачки посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно врахував доводи відповідача про те, що він проходив військову службу та брав участь у захисті Батьківщини, та має захворювання, оскільки він звільнений з лав ЗСУ ще в грудні 2023 року, а обставини, на які посилається позивачка, виникли вже в 2024 році. Після ухвалення оскарженого рішення відповідач знов почав ухилятися від сплати аліментів.

Сукупність доказів, наявних в матеріалах справи свідчить про те, що у відповідача відсутні об`єктивні причини невиконання своїх батьківських обов`язків, натомість відповідач свідомо нехтує ними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Калініченко В.М., яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, представника відповідача адвоката Яковлева Д.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника третьої особи виконавчого комітету Покровської районної ради у місті Кривому Розі ради як органу опіки та піклування Долгової Н.В., яка вимоги апеляційної скарги не підтримала, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 т.1 (а.с.8).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2024 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т.1 а.с.8 зворот 9).

Згідно довідки КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» без дати, виданої ОСОБА_1 про те, що дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обляку лікаря невролога дитячого із заначенням діагнозу, потребує постійного спостреження та лікування з народження по теперішній час (дату не зазначено). За весь період супровід дитини до лікаря здійснює лише мати ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 , яка і займається безпосередньо її лікуванням. Батько дитини ОСОБА_2 участі у лікуванні дитини у лікаря невролога дитячого не приймає та не супроводжує від час візитів (т.1 а.с.12).

Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 04.07.2024, виданої Другим Правобережним Відділом ДВС у Чечелівському та Новокадацькому відділах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , стягнутих судовим наказом Красногвардійського районного суду від 06.09.2023 на утримання ОСОБА_4 в сумі 5933,50 грн. (т.1 а.с.10).

Відповідно до довідки № 71 від 07.01.2025, вбачається, що старший солдат ОСОБА_2 дійсно з 25.02.3033 року по 05.12.2023 року перебдував на військовій службі по мобілізаціїї у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 94).

18.04.2023 року ОСОБА_2 видано посвідчення учасника бойових дій (т.1 а.с.93).

Згідно до свідоцтва про хворобу ОСОБА_2 від 05.12.2023 року, захворювання пов`язане з проходженням військової служби, непридатний до військової служби (т.1 а.с.138-139).

Згідно довідки Другого Правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокадацькому відділах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01.12.2024 року ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , стягнутих судовим наказом Красногвардійського районного суду від 06.09.2023 року на утримання ОСОБА_4 не має (т.1 а.с.97).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_6 від 05.12.2024 року, ОСОБА_2 працює водієм автотранспортних засобів з 26.11.2024 року (т.1 а.с.108).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , 18 листопада 2021 року, що затверджено Рішенням Покровської районної в місті ради від 19.02.2024 року за № 122, зазначено, що зі слів матері дитина перебуває з бабусею на реабілітації за кордоном з посиланням на лист служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 02.01.2025 №3. Зазначено, що відповідно до акта обстеження умов проживання від 30.12.2024, складеного спеціалістами служби у справах дітей виконкому Самарської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 умови проживання дитини задовільні, мати забезпечує дитину усім необхідним для розвитку та життя. Відповідно до вказаного висновку недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 (т.1 а.с.21-24).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно абзацу 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами першою, другою і четвертою статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що неможливість активної участі батька в житті дитини ОСОБА_4 , спричинена об`єктивними причинами, зокрема ОСОБА_2 проживає та працює у іншому місті, має відрядження за кордон, перебування на його утриманні інших малолітніх дітей, між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існують неприязні стосунки, захищати Батьківщину, вступивши до лав ЗСУ, відповідач приступив 24.02.2022 року, на той момент дитині було лише 3 місяці, з квітня 2023 року відповідач припинив спілкування з позивачкою, до цього часу, в період перебування на службі відповідачем перераховувались кошти (грошове забезпечення відповідача) з в/ч НОМЕР_2 позивачці, про що свідчать відомості про перекази період 2022-08-25 по 2022-12-30 за ІПН НОМЕР_3 на суму 408694.12 грн та перекази за період 2023-01-12 по 2023-04-07 за ІПН НОМЕР_3 на суму 294239.20 грн, про що свідчать додані надані відповідачем докази - Відомість зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) ДП ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_2 . Крім того має захворювання та звільнений з військової служби за станом здоров`я. В якості доказу надано свідоцтво про хворобу від 05.12.2023 року. Крім того, за судового розгляду питання про розірвання шлюбу (копія рішення додана до позову) позивачка (відповідачка у справі про розірвання шлюбу) заявляла клопотання про надання часу на примирення, відповідач забезпечував позивачку в шлюбі в повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не було надано будь-яких доказів винної поведінки відповідача по відношенню до своєї доньки, до звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, ані органом опіки та піклування, ані судом не виносились застереження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не було покладено на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Натомість, подання зустрічного позову відповідача, на думку суду першої інстанції, свідчить про інтерес до дитини та бажання проводити із нею час.

Відповідачем додатково долучено докази спілкування з дитиною відеозаписи, на яких зафіксовано спілкування відповідача з дитиною, відео спілкування відповідача та дитини свідчить на тісний психо-емоційний зв`язок, з відео видно, що дитина знає батька, вона в гарному настрої, посміхається, розмовляє, спілкування з батьком викликає радісні відчуття.

Відповідач забезпечував позивача в шлюбі в повному обсязі, позивачка бажала примирення на стадії розірвання шлюбу у січні 2024 року, отже, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позбавлення батьківських прав відповідача як найкраще сприятиме інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 21 серпня 2025 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий суддя

Судді