Справа № 212/5103/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Савінської А.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Козара М.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Фурманюк І.В., представника третьої особи Коваленко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, Дунаєвецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про скасування усиновлення,

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козар М.В., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить скасувати усиновлення ОСОБА_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Горлівка Донецької області, здійснене за рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20.04.2023 у справі № 537/1073/23; внести відповідні зміни до актового запису про народження неповнолітньої ОСОБА_3 , змінити прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_8 », по батькові з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_8 ».

В обґрунтування позову посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 20.11.2019, який був розірваний рішенням суду від 08.04.2025. До реєстрації шлюбу відповідач народила дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько якої ОСОБА_9 заочним рішенням суду від 21.11.2016 був позбавлений батьківських прав. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.04.2023 оголошено позивача усиновлювачем неповнолітньої ОСОБА_3 та внесені відповідні зміни до її актового запису про народження, змінивши прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 », по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 ». Усиновлення дитини було обумовлено бажанням позивача створити повну сім`ю з відповідачем і на той час у позивача склалися з дитиною довірливі, родинні стосунки, проте з часом відносини між подружжям погіршилися, виникали постійні суперечки з різних питань спільного життя, які призвели до втрати почуттів любові та поваги один до одного, спільне життя сторін фактично припинене з листопада 2024 року. Дочка відповідача ОСОБА_3 бачитися та спілкуватися з позивачем не бажає, оскільки тепер не вважає його рідною людиною, на намагання позивача налагодити стосунки не відповідала. Позивач перебуває на військовій службі, отримав поранення, але усиновлена дитини з серпня 2024 року жодного разу не спілкувалася з позивачем і не цікавилася його станом здоров`я, під час останнього спілкування прийомна дочка повідомила, що погодилася на усиновлення лише для отримання державної допомоги у разі його загибелі на війні. На думку позивача, усиновлення не створило для дитини повноцінної сім`ї, яких би зусиль не прикладав позивач, дитина не сприймає його своїм батьком, позивач не є для неї авторитетом, родинний зв`язок між ними є формальним, між ним та дитиною склалися такі стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання позивачем своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою судді від 19 червня 2025 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, призначено підготовче засідання на 15 липня 2025 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

04 липня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Фурманюк І.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погодилася з позовними вимогами та просила відмовити у позові, посилаючись на те, що 12.04.2009, відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , народила дочку ОСОБА_3 . 31.10.2011 за рішенням суду шлюб був розірваний, а 21.11.2016 ОСОБА_9 було позбавлено батьківських прав на підставі судового рішення. В ІНФОРМАЦІЯ_8 він помер. В 2018 році відповідач познайомилася з ОСОБА_1 і через деякий час вони прийняли спільне рішення проживати однією сім`єю. 20.11.2019 сторони зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу, маючи намір скласти повноцінну сім`ю, відповідач погодилася на усиновлення її десятирічної дочки ОСОБА_3 ОСОБА_1 , який для дитини став за батька, піклувався про неї, матеріально забезпечував, виховував, і з яким у дитини склалися гармонійні та довірливі стосунки. В кінці 2023 року стосунки між подружжям погіршилися, стали виникати сварки та непорозуміння. 26.12.2023 відповідач отримала судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 . В 2024 році подружжя намагалося налагодити стосунки та продовжувати жити однією сім`єю, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 військовослужбовець і його часто переводили в різні місця несення служби, а дружина та дочка намагалися бути ближче до нього і переїжджали за ним. Не зважаючи на сварки та непорозуміння між батьками ОСОБА_3 зберігала з батьком близкі відносини і вони будували разом певні плани на майбутнє. Однак 28.11.2024 ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 , що він їй більше не батько, заблокував її в месенджері, змінив номер телефону і заборонив знайомим повідомляти свій новий номер відповідачу та ОСОБА_3 . Крім того, зазначила, що ОСОБА_1 є єдиною людиною, яку ОСОБА_3 сприймає як батька та оскільки позивач прийняв рішення про усиновлення на певному етапі свого життя, то повинен нести відповідальність за прийняте рішення. Позивач взяв на себе обов`язки щодо дитини у тому ж обсязі, що ї біологічні батьки і розірвання шлюбу з мамою усиновлюваної дитини не звільняє позивача від виконання таких обов`язків. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та усиновлюваною дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання та виконання ним батьківських обов`язків як усиновлювачем поза його волею, а також, що усиновлення суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейне виховання, адже розлучення між позивачем та відповідачем, особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для скасування усиновлення.

09 липня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Козара М.В. надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наведені у відзиві аргументи та заперечення відповідача не визнав, посилаючись на обставини, аналогічні викладеним у позові, також зазначив, що надані до відзиву докази - скріншот листування в месенджері, який не містить авторів листування та фотознімки, які відносять до періоду спільного проживання сторін однією сім`єю, є неналежними та недопустимими доказами.

15 липня 2025 року підготовче засідання відкладено на 28 липня 2025 року за клопотанням представника позивача про надання часу для ознайомлення з висновком виконкому.

16 липня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Фурманюк І.В. надійшли заперечення, у яких вона не погодилася із доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, також зазначила, що додані до відзиву фотографії демонструють участь усиновлювача у вихованні дитини, емоційний зв`язок, що сформувався між ними.

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року підготовче засідання відкладено на 29.09.2025, за клопотанням представника позивача витребувано з виконавчого комітету Покровської районної в місті ради повторний висновок щодо розв`язання спору з урахуванням особистих пояснень позивача.

29 вересня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 05 листопада 2025 року.

05 листопада 2025 року оголошено перерву до 13 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача.

13 листопада 2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та у зв`язку із складністю справи відклав його ухвалення та проголошення на 20 листопада 2025 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, просили відмовити у позові.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Покровської районної в місті ради заперечила проти задоволення позову, посилаючись на наданий виконкомом висновок та невідповідність заявлених вимог інтересам дитини.

Представники третіх осіб - Дунаєвецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду не з`явилися, надали заяву, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши учасників справи, а також неповнолітню ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Як визначено ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Як констатовано у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, тягар доказування покладається виключно на особу, яка посилається на ту чи іншу обставину.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 20 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб, після реєстрація прізвище чоловіка та дружини « ОСОБА_3 » (а.с. 9).

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2023 року, ухваленим у справі № 537/1073/23, оголошено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усиновлювачем неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до актового запису № 327 від 21.04.2009 про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 02.07.2014 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, а саме в графі «батько» записати ОСОБА_1 , відповідно змінивши прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 » та по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_3 », ім`я, місце народження та запис про матір залишити без змін (а.с. 15-18).

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що судом під час розгляду справи встановлено, що заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2016 позбавлено батьківських прав ОСОБА_9 відносно малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-якої корисливої або іншої зацікавленості в усиновленні з боку заявника не має, заявник бажає усиновити дитину, яка йому і так як рідна, мати підтримує усиновлення, а біологічний батько позбавлений батьківських прав, усиновлення малолітньої ОСОБА_3 , яка вважає проживає разом із заявником за однією адресою і вважає його своїм батьком, відповідає інтересам малолітньої дитини, а ОСОБА_1 здатний забезпечити повний та гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості.

09 червня 2023 року Дунаєвецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 4 від 07.06.2023, батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 13).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2025 року шлюб, зареєстрований 20.11.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11-12).

Як зазначає позивач між сторонами погіршувалися стосунки, виникали суперечки, що призвело до розірвання шлюбу, з листопада 2024 року подружжя фактично припинило сімейне життя, після чого неповнолітня дитина проживає разом з відповідачем, припинила спілкування з батьком, оскільки не вважає його своїм батьком, не цікавиться його життям та станом здоров`я, на думку позивача, родинний зв`язок між ним та дитиною є формальним і усиновлення не створило повноцінної сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ст. 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до частин 3-5 ст. 232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

За приписами ч. 1 ст. 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20, від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20.

У ч. 1 ст. 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Частиною другою статті 238 СК України регламентовано, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Водночас усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.

Частинами третьої та четвертою статті 238 СК України передбачено, що усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Отже, усиновлення може бути скасовано тільки за рішенням суду, зокрема за позовом усиновлювача.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20.

Як зазначив позивач у позові та представник позивача у судовому засіданні підставою скасування усиновлення є те, що позивач проживає окремо від відповідача та дитини, яка з ним не спілкується та не бажає спілкуватися, не цікавиться життям батька, не вважає його своїм батьком, позивач не є авторитетом для дочки, а є лише джерелом її матеріального забеспечення, а отже, вважає, що усиновлення суперечить інтересам дитини, оскільки позивач поза його волею не може виконувати свої батьківські обов`язки.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (справа «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Разом з тим, позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та усиновленою дочкою склалися стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання та виконання ним батьківських обов`язків як усиновлючаем поза його волею. Окрім того, матеріалами справи не містять доказів, а позивачем не надано, того, що усиновлення суперечить інтересам дитини, не забезпечує її сімейного виховання, тобто ОСОБА_1 не довів наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 238 СК України.

Посилання позивача на те, що між сторонами розірвано шлюб і вони не проживають разом, що позбавляє позивача можливості спілкуватися із дочкою, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки разом з усиновленням позивач набув права та взяв на себе обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у тому ж обсязі, який мають біологічні батьки щодо дітей. Розірвання шлюбу з матір`ю усиновленої дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, не звільняє ОСОБА_1 від виконання таких обов`язків.

Окрім того, особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для скасування усиновлення дитини, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

В судовому засіданні встановлено, у тому числі зі змісту рішення суду про усиновлення, що біологічний батько дитини ОСОБА_9 був позбавлений батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, у разі задоволення позову про скасування усиновлення дитина не матиме особи, який би здійснював батьківську опіку та турботу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні було заслухано думку усиновленої неповнолітньої ОСОБА_3 , яка зазначила, що вона заперечує проти скасування її усиновлення, любить батька, не зважаючи на розлучення батьків, раніше підтримували з батьком зв`язок, але після розлучення він попросив йому не писати, неодноразово намагалася спілкуватися із батьком, однак він ухилився від спілкування, вже під час розгляду справи батько зв`язався з нею, вона підтримала спілкування, востаннє вони спілкувалися приблизно півмісяця тому, вона знає про поранення батька взимку 2025 року, але вона також тоді зламала ногу. Пояснила, що вона не може так просто викреслити його зі свого життя.

За правилами ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Виконкомом Покровської районної в місті ради складено висновок та повторний висновок щодо розв`язання спору, у якому орган опіки та піклування заперечив проти скасування усиновлення, не вбачаючи для цього підстав.

Висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що враховуючи думку дитини та її бажання надалі мати батька, налагодити спілкування з ним, підстави для скасування усиновлення є необґрунтованими, так як в короткий термін після розлучення батьків, навіть з урахуванням погіршення стосунків між батьком та дитиною, усиновлення не суперечить інтересам дитини. ОСОБА_3 виросла в сім`ї (не мала статусу позбавленої батьківського піклування), тому завжди виховувалася і на теперішній виховується в сім`ї - має «сімейне виховання». В результаті розлучення батьки неповнолітньої дитини проживають окремо і те, що усиновлювач служить в ЗСУ не дає можливості ОСОБА_3 жити разом з батьком, або відвідувати його. Позовна заява не містить жодного підтвердженого факту, який вказує, що усиновлення суперечить інтересам дитини (а.с. 141-144) .

Суд погоджується з вказаним висновком, оскільки при його складанні враховано принцип пріоритетності інтересів дитини.

Отже, з урахуванням того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача чи усиновленого, в результаті чого дитина не відчуває себе членом сім`ї або інших негативних обставин, а також на підтвердження того, що усиновлення суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про те, що позивачем не зазначено законних підстав для скасування усиновлення відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , тому таке скасування усиновлення суперечитиме інтересам дитини.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених ст. 238 СК України, а тому судом не встановлено і підстав для скасування усиновлення.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивача йому не відшкодовуються.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, Дунаєвецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про скасування усиновлення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК Українидатою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_2 .

Треті особи: виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, , місцезнаходження: 50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Костя Гордієнка, 2;

Дунаєвецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місцезнаходження: 32400, Хмельницька область, м. Дунаївці, вул. Шевченка, 71;

виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , місцезнаходження: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, пл. Перемоги, 2.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко