Справа № 490/7032/25
н/п 2/490/4076/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивача ОСОБА_1 , представниці позивача - адвоката Коренко Т.В., відповідачки ОСОБА_2 , представниці відповідачки - адвоката Агєєвої Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якій позивач просить суд здійснити поділ автомобіля марки FORD FOCUS, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 шляхом припинення права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки авто у розмірі 165600 грн від загальної вартості спільного рухомого майна та визнати право власності на автомобіль за ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що з 05.11.2010 року по 08.04.2025 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.04.2025 року по справі № 490/1112/25 шлюб між сторонами було розірвано. В шлюбі у сторін народилися спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжя було набуто спірне майно - автомобіль марки FORD FOCUS, 2016 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 . Оскільки з 2025 року подружжя фактично припинило шлюбні та сімейні відносини, між сторонами виник спір щодо поділу та користування спільним майном, тому виникла необхідність у поділі спільно нажитого майна подружжя. Позивач вважає, що спірний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та справедливим розподілом спільного майна подружжя, яке відповідатиме їх інтересам та не буде порушувати їх прав буде здійснення поділу автомобіля марки FORD FOCUS, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN код НОМЕР_2 , шляхом припинення права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та шляхом стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки авто від загальної вартості спільного рухомого майна та визнання права власності за ОСОБА_2 . При цьому, позивач звертався до відповідачки і в письмовій і в усній формі щодо добровільного, договірного врегулювання питання, але відповідачка не проявляла згоди на мирне вирішення спору щодо поділу спільного майна, заперечує проти поділу майна та вважає, що авто є її власністю і має залишитись в неї без надання компенсації позивачу, тому у колишнього подружжя виник спір щодо поділу всього спільного майна.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

27.08.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 28.08.2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.08.2025 року вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на легковий автомобіль FORD FOKUS, 2016 р.в., VIN код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

22.09.2025 року від відповідачки надійшла заява щодо відкладення слухання справи, у зв`язку з належним ознайомленням з ухвалою суду та позовною заявою, для того, щоб надати суду відзив.

В підготовче засідання 23.09.2025 року відповідачка не з`явилась, протокольною ухвалою від 23.09.2025 року постановлено відкласти проведення підготовчого засідання на 23.10.2025 року.

29.09.2025 року відповідачка ОСОБА_2 отримала копію ухвали від 28.08.2025 року про відриття провадження та копію позовної заяви по даній справі, про що свідчить відповідна розписка (а.с.78)

20.10.2025 року відповідачка надала до суду заяву щодо відкладення слухання справи, у зв`язку з сімейними обставинами та зайнятістю на роботі, просила справу без неї не розглядати.

23.10.2025 року від представниці позивача, адвоката Коренко Т.В., надійшла заява, в якій представниця просить проводити засідання без участі позивача та його представника, а також закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.11.2025 року відповідачкою до суду були подані письмові пояснення, в яких вона зазначає, що з позовом не згодна, вказує на те, що позивач зловживає своїм правом, вводить суд в оману щодо кількості та вартості майна, яке знаходиться у їх спільній власності. Вказує, що спірний автомобіль було придбано в 2022 році в тому числі і за її особисті кошти, які залишилися після продажу автомобіля "Matiz best" 2008 року державний номер НОМЕР_5 , який було придбано за рахунок кредиту, який було оформлено відповідачкою ще до шлюбу та погашення якого здійснювалося батьками відповідачки шляхом щомісячних платежів по 2000 грн.

Також відповідачка зазначає, що в шлюбі сторонами було придбано ще один легковий автомобіль "Mitsubishi Outlander" державний номер НОМЕР_5 за 9000 доларів США та чотири вантажних автомобіля "Mercedes", перше авто - державний номер НОМЕР_6 за 7000 доларів США, друге авто - державний номер НОМЕР_7 за 9000 доларів США, третє та четверте авто були зареєстровані на батьків позивача для уникнення сплати податків. Таким чином позивач вводить суд в оману щодо кількості та вартості автомобілів, які знаходяться в спільному володінні сторін. Так само після розлучення, позивач продав без згоди відповідачки автомобіль "Mitsubishi Outlander" державний номер НОМЕР_5 та придбав собі автомобіль BMW X5, державний номер НОМЕР_8 .

Також в спільному володінні є земельні ділянки в обсязі 10 га Новоодеськму районі та земельні ділянки 0,20 га в дачному кооперативі "Соснове".

В 2011 році почали будувати спільний будинок в АДРЕСА_1 , площею 250 кв.м., який до цього часу не зданий в експлуатацію з метою уникнення сплати податків. Але сторони жили в цьому будинку і за час спільного проживання придбали меблі та побутову техніку, вся сума спільних вкладень в будинок 6000000,00 грн, а також придбали трактор "Кентавр" за 2600 доларів США та в 2021 році збудували гараж вартістю 4000 доларів США. Вказане майно є спільним та підлягає розподілу про що позивач цинічно умовчує.

В судовому засіданні 25.11.2025 року позивач та його представниця позов підтримали з підстав наведених в ньому, позивач зазначив, що спірний автомобіль придбали по довіреності 08.10.2022 року на спільні кошти подружжя за 7000 доларів США та домовилися зареєструвати за відповідачкою, що і було зроблено 20.12.2022 року. На даний момент спірний автомобіль перебуває у володінні відповідачки і позивач до нього доступу не має. Також вказав, що відповідачка коли перший раз пішла від нього у 2017 році забрала всі наявні готівкові кошти.

В судовому засіданні 25.11.2025 року відповідачка та її представниця позов не визнали, вказали що автомобіль було придбано в 2022 році за 8000 доларів США, в тому числі і на 2500 доларів США - кошти від продажу першого автомобіля "Matiz best" 2008 року державний номер НОМЕР_5 , який був придбаний на кошти її батьків, а тому вважає, що вказана сума має бути врахована судом при вирішенні справи. Крім того, зазначила, що спірний автомобіль було подаровано відповідачці позивачем до річниці народження сина ОСОБА_5 . Також представниця відповідачки зазначила, що не погоджується з визначеною позивачем вартістю спірного транспортного засобу, оскільки оцінка проводилася без врахування технічного стану автомобіля, який постійно знаходиться у відповідачки. Також представниця відповідачки зазначила про відтсуність предмету спору, оскільки пред`явлення даного позову направлено не на поділ майна, а є спробою тиску на відповідачку, з метою домогтися побачень позивача з сином, який залишився проживати разом з матір`ю та щодо участі батька у вихованні сина є судовий спір.

Також, в судовому засіданні 25.11.2025 року представниця відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Агєєва Л.І. заявила про відвід головуючому судді Саламатіну О.В., оскільки на її думку суддею порушується право на захист, приймаються документи без надання їм правової оцінки, не надано можливість задати питання позивачу та з`ясувати його правову позицію, а за такого у представниці відповідачки є сумніви у неупередженості судді.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.11.2025 року заяву відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Агєєвої Л.І. про відвід судді Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатіна О.В. від розгляду цивільної справи №490/7032/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, залишено без задоволення.

Також представниця відповідачки в судовому засіданні 25.11.2025 року, після закінчення дослідження судом письмових доказів у справі заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю підготовки нею клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, обгрунтовуючи неможливість заявити таке клопотання до початку розгляду справи по суті зазначила, що весь час перебувала у місті Києві та приймала участь у судових засіданнях Вищого антикорупційного суду, а також сподівалася в судовому засіданні переконати позивача відмовитися від позову або примиритися з відповідачкою.

Протокольною ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.11.2025 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представниці відповідачки, з огляду на стадію розгляду справи та ненадання доказів на підтвердження наявності поважних причин які унеможливлювали заявлення відповідного клопотання в установлені ЦПК України строки.

Також представниця відповідачки в судовому засіданні 25.11.2025 року, після закінчення дослідження судом письмових доказів у справі заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання відповідачкою свого висновку про вартість спірного автомобіля, обгрунтовуючи неможливість отримання відповідного висновку та заявити таке клопотання до початку розгляду справи по суті зазначила, що відповідачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, сама утримує сина та у зв`язку з цим не могла замовити таку оцінку раніше.

Протокольною ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.11.2025 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представниці відповідачки, з огляду на стадію розгляду справи та ненадання доказів на підтвердження наявності поважних причин, які унеможливлювали заявлення відповідного клопотання в установлені ЦПК України строки.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 виданого 05.11.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 », про що складений відповідний актовий запис №903.

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторною копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 від 20.08.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №20 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 від 19.11.2018 року, виданого Миколаївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №1513.

Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками дітей вказані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.04.2025 року по справі №490/1112/25 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 від 20.12.2022 року, загальний легковий хетчбек бежевого кольору FORD FOCUS 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 державний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 .

Згідно до копії висновку про вартість майна FORD FOCUS, загальний легковий хетчбек - В, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір бежевий, ідентифікаційний номер (VIN код) НОМЕР_2 , власник: гр. ОСОБА_2 , складеного за заявою ОСОБА_1 на підставі договору укладеного між ТОВ «Антан-Юг» та ОСОБА_1 № 43/825 від 11.08.2025 року, оціночна (ринкова) вартість колісного транспортного засобу на дату оцінки 11.08.2025 року з обліком, як факторів її підвищення, так і зниження, складає: 331 200 (Триста тридцять одна тисяча двісті) гривень.

Як вбачається з копії досудової претензії, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , позивач пропонував відповідачці здійснити поділ сумісного набутого під час шлюбу майна, а саме автомобіля FORD FOCUS, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN код НОМЕР_2 шляхом припинення права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , шляхом стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки авто у розмірі 165 600 грн від загальної вартості спільного рухомого майна та визнати право власності за ОСОБА_2 .

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, обов`язок доказування, що майно подружжя було придбано за особисті кошти одного із подружжя, покладається саме на того з подружжя, який заперечує факт придбання майна за спільні кошти.

При цьому згідно з частин 1, 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Частинами 1-2 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18 (провадження №61-19084св20), від 07 квітня 2021 року у справі №757/64512/16-ц (провадження №61-11187св20), від 18 травня 2021 року у справі №725/3818/19 (провадження №61-11831св20).

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні, замість своєї частки у майні, грошової компенсації, співвласник звертається до суду з позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58)).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20(провадження № 14-182цс21).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу 2 частини 1 статті 71 СК України).

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18(пункт 63)).

Зважаючи на те, що метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме майна, яке є неподільною річчю - автомобіля, а відтак вимоги про стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації за частку у власності на спірний автомобіль слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідачу (залишення у власності в цілому) та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15.

Так, судом встановлено та таке не заперечується сторонами, що майнові права на спірний транспортний засіб FORD FOCUS 2016 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , у відповідачки виникли в період шлюбу з позивачем.

Верховний Суд у постанові по справі №546/912/16-ц від 24 січня 2020 року зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При цьому, суд зазначає, що аргументи відповідачки про придбання спірного автомобіля в 2022 році в тому числі і на власні кошти відповідачки - 2500 доларів США, які вона отримала від продажу першого автомобіля "Matiz best" 2008 року державний номер НОМЕР_5 , який був придбаний на кошти її батьків, суперечать її ж позиції що спірний автомобіль було подаровано позивачем до річниці народження сина ОСОБА_5 , та жоден з цих аргументів відповідачки не підтверджено відповідними доказами, а за такого судом не приймаються.

Також судом не встановлено обставин, передбачених частиною другою статті 70 СК України, для відступу від засад рівності часток подружжя, оскільки відповідачкою не доведено, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі від утримання дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За такого, оскільки спірне майно легковий автомобіль FORD FOCUS 2016 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , було набуте сторонами під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 надав до суду висновок про вартість майна №43/825 від 11.08.2025 виготовлений ТОВ «Антан-Юг», відповідно до якого оціночна (ринкова) вартість колісного транспортного засобу FORD FOCUS, загальний легковий хетчбек - В, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір бежевий, ідентифікаційний номер (VIN код) НОМЕР_2 , з обліком, як факторів її підвищення, так і зниження, на дату оцінки складає: 331200 (Триста тридцять одна тисяча двісті) грн. Отже, загальна вартість спільного майна складає 331200 грн, де 1/2 частки майна становить 165600 грн.

Відповідачка всупереч вимогам статті 81 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження іншої вартості спірного автомобіля не надала. А отже, відповідачкою не доведено свої заперечення щодо завищеної ринкової вартості спірного автомобіля, адже як до 23.10.2025 року - дати закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті так і до 25.11.2025 року - початку розгляду справи по суті, відповідачка та її представниця не заявляли клопотань про призначення відповідної експертизи та незважаючи на те що спірний автомобіль перебуває у володінні відповідачки, не надала альтернативних висновків щодо вартості автомобіля.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя, а тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Оскільки судом не здобуто (не надано відповідачкою) належних та допустимих доказів (в розумінні положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Закону України «Про судову експертизу»), щодо реальної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи судом, то при визначенні розміру компенсації вартості 1/2 частки відчуженого автомобілю слід виходити з його дійсної ринкової вартості на час вирішення спору в суді.

Враховуючи наведене вище, суд погоджується з визначеною позивачем оцінкою автомобіля, що на день розгляду справи становить 331200 гривень. Відповідно, розмір компенсації вартості 1/2 його частини становить 165600,00 грн.

При цьому, судом відхиляються аргументи представниці відповідачки про відсутність предмету спору в справі, оскільки такі спростовані процесуальною поведінкою сторін в даній справі та на переконання суду, наявність між сторонами іншого спору щодо участі батька у вихованні сина, не свідчить про відсутність спору про поділ спільного майна.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги повністю доведені у судовому засіданні наданими доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати (пропорційно розміру задоволених вимог), а саме 1656,00 грн судового збору, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією № 8387-5613-0750-6994 від 11.08.2025 року.

Відповідно до частин 7, 8 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_13 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_14 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Провести поділ спільного майна подружжя шляхом припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину легкового автомобіля FORD FOCUS, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN код) НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 165600 (сто шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок - вартості 1/2 частини легкового автомобіля FORD FOCUS, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN код) НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 1656,00 грн сплаченого при подачі позову судового збору.

Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України, застосовані судом ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2025 року по справі №490/7032/25 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Саламатін О.В.