ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 752/26456/23

провадження № 61-2672св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна установа «Фонд енергоефективності»,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної установи «Фонд енергоефективності» на постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Фонд енергоефективності» (далі - ДУ «Фонд енергоефективності», Фонд), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

визнати протиправним та скасувати наказ ДУ «Фонд енергоефективності» від 14 листопада 2023 року № 158-к/тр про звільнення її із посади начальника юридичного відділу ДУ «Фонд енергоефективності»;

поновити її на посаді начальника юридичного відділу ДУ «Фонд енергоефективності» з 15 листопада 2023 року;

стягнути з ДУ «Фонд енергоефективності» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 листопада 2023 року по дату винесення рішення суду;

стягнути з ДУ «Фонд енергоефективності» на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн;

вирішити питання про розподіл судових витрат;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

На обгрунтування позовних вимог зазначила, що 12 березня 2019 року вона була призначена на посаду юриста в юридичному відділі офісу підтримки ДУ «Фонд енергоефективності» за конкурсом.

24 липня 2019 року її перевели на посаду начальника юридичного відділу офісу підтримки діяльності Фонду. 01 липня 2022 року займану нею посаду перейменовано на «начальник юридичного відділу ДУ «Фонд енергоефективності».

14 листопада 2023 року за наказом керівника ДУ «Фонд енергоефективності» № 158-к/тр її було звільнено з посади начальника юридичного відділуДУ «Фонд енергоефективності» згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників.

Вважає, що її звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Відповідачем нечітко визначено підстави для її звільнення, порушено процедуру скорочення та внесення змін до організаційної структури Фонду, штучно проведенореорганізацію та скорочення посад в юридичному відділі з метою звільнення конкретних працівників.

Стверджує, щоне було виконано вимоги КЗпП України щодо пропонування їй вакантних посад.

Тому, на думку позивачки, наявні підстави для визнання неправомірним та скасування наказу № 158-к/тр від 14 листопада 2023 рокупро звільнення, поновлення на роботіта стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому зазначила, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано глибоких душевних та фізичних страждань, у зв`язку з чим також наявні підстави длявідшкодування моральної шкоди, яку оцінює у 50 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Волощук В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Волощука В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволеночастково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДУ «Фонд енергоефективності» від 14 листопада 2023 року № 158-к/тр про звільнення ОСОБА_1 із посади начальника юридичного відділу ДУ «Фонд енергоефективності».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу ДУ «Фонд енергоефективності» з 15 листопада 2023 року.

Стягнуто з ДУ «Фонд енергоефективності» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 листопада 2023 року до 28 січня 2025 року в розмірі 766 187,48 грн з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ДУ «Фонд енергоефективності» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн.

В задоволенні іншої частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при звільненні позивачки Фондом було допущено порушення трудового законодавства, а саме вимоги частини другої статей 40, 49-2 КЗпП України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

03 березня 2025 року ДУ «Фонд енергоефективності» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 26 березня 2025 року, сформованому в системі «Електронний суд», та відзиві на касаційну скаргу від 27 березня 2025 року, який надійшов до суду через засоби поштового зв`язку, адвокат Волощук В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить суд касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

01 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Згідно наказу керівника ДУ «Фонд енергоефективності» № 3-к від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду юриста юридичного відділу офісу підтримки діяльності Фонду за конкурсом.

Наказом № 20-к від 23 липня 2019 року ОСОБА_1 переведена з 24 липня 2019 року на посаду начальника юридичного відділу Фонду.

Наказом директора Фонду «Про скорочення штату, затвердження та введення в дію штатного розпису ДУ «Фонд енергоефективності» від 04 серпня 2023 року № 77 у зв`язку із змінами організаційної структури ДУ «Фонд енергоефективності», відповідно до рішення Наглядової ради Фонду від 02 серпня 2023 року (протокол № 03082023):

затверджено та введено в дію з 10 листопада 2023 року новий штатний розпис, згідно з додатком до наказу, у кількості 58,25 штатних одиниць, у зв`язку із чим у штатному розписі виведено певні посади, зокрема посада начальника юридичного відділу (1 штатна одиниця);

запропоновано працівникам, посади яких підлягають скороченню, роботу на інших наявних вакантних посадах за відповідною професією чи спеціальністю (за наявності таких на момент попередження) та переведення за їх згодою на такі вакантні посади. У разі відмови від переведення або відсутності відповідних вільних посад в Фонді звільнити за скороченням чисельності персоналу 09 листопада 2023 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом директора Фонду «Про реорганізацію та скорочення штату ДУ «Фонд енергоефективності» від 09 серпня 2023 року № 79 наказано в. о. організатора з персоналу, крім іншого:

вручити, не пізніше 08 вересня 2023 року, працівникам, зокрема начальнику юридичного відділу ОСОБА_1, пропозицію про переведення на вакантні посади;

запропонувати працівникам, посади яких підлягають скороченню (із врахуванням гарантій та обмежень, передбачених трудовим законодавством України певним категоріям співробітників), роботу на інших наявних вакантних посадах, за відповідною професією чи спеціальністю (за наявності таких на момент попередження) та переведення за їх згодою на такі вакантні посади. У разі відмови від переведення або відсутності роботи в Фонді, звільнити таких працівників за скороченням чисельності 09 листопада 2023 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю.

Повідомленням Фонду № 30 від 08 вересня 2023 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення посади, яку вона обіймає. Також позивачці було запропоновано переведення на посаду провідного експерта з ризикменеджменту відділу оцінки ризиків з посадовим окладом 41 860,00 грн. Повідомлено, що у Фонді відсутні інші вакантні посади або інша робота з відповідною професією чи спеціальністю.

Згоду на переведення на посаду провідного експерта з ризикменеджменту відділу оцінки ризиків ОСОБА_1 не надала, про що міститься її рукописна відмова від 13 вересня 2023 року на вказаному вище повідомлені із зазначенням причин відмови: «пропозиція не відповідає моїй кваліфікації».

Наказом керівника ДУ «Фонд енергоефективності» від 14 листопада 2023 року № 158-к/тр ОСОБА_1 , начальник юридичного відділу, була звільнена із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників.

Згідно повідомлення ДУ «Фонд енергоефективності» від 06 грудня 2023 року № 01/09/655/23 у відповідача в період з 08 вересня 2023 року до 14 листопада 2023 року були вакантні посади: технічного директора (призначення проводиться виключно за конкурсом відповідно до Закону України «Про Фонд енергоефективності»), офісного службовця (документознавство) відділу підтримки клієнтів та супроводу проектів (запропоновано іншому працівнику, відмовився), експерта з енергозбереження та енергоефективності (верифікація) відділу верифікації технічного офісу (з 17 жовтня 2023 року). В період з 15 листопада 2023 року в ДУ «Фонд енергоефективності» згідно зі штатним розписом були наявні вакантні посади: начальника відділу юридичного забезпечення та договірної роботи (призначення проводиться виключно за конкурсом відповідно до Закону України «Про Фонд енергоефективності»), начальника відділу оцінки ризиків (призначення проводиться виключно за конкурсом відповідно до Закону України «Про Фонд енергоефективності»), провідного експерта з ризикменеджменту оцінки ризиків (запропоновано ОСОБА_1 , відмовилась, запропоновано іншому працівнику), провідного експерта з комплаєнсу оцінки ризиків (запропоновано іншому працівнику, відмовилась), експерта відділу оцінки ризиків (запропоновано іншому працівнику, відмовилась).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (див. постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).

Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (див. постанови Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18, від 30 січня 2020 року у справі № 466/7604/17).

Сам факт зміни в організації праці створює для роботодавця позитивне зобов`язання щодо збереження трудових правовідносин з його працівниками.

Належним виконанням такого зобов`язання є здійснення визначених КЗпП України дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації.

Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі).

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28серпня 2024 року у справі № 641/1334/23 (провадження № 14-54цс24).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в ДУ «Фонд енергоефективності» внаслідок реорганізація структури підприємства відбулося скорочення чисельності та штату працівників.

У зв`язку із проведенням скорочення посади начальника юридичного відділу повідомленням Фонду № 30 від 08 вересня 2023 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення вказаної посади, яку вона обіймала. Також позивачці було запропоновано переведення на посаду провідного експерта з ризикменеджменту відділу оцінки ризиків з посадовим окладом 41 860,00 грн та повідомлено, що у Фонді відсутні інші вакантні посади або інша робота з відповідною професією чи спеціальністю.

Згоду на переведення на запропоновану вакантну посаду ОСОБА_1 не надала, мотивуючи це тим, що пропозиція не відповідає її кваліфікації.

Тобто Фонд запропонував ОСОБА_1 лише одну посаду - посаду провідного експерта з ризикменеджменту відділу оцінки ризиків.

Разом із тим, апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з моменту попередження ОСОБА_1 про скорочення посади, яку вона обіймала, та по день її звільнення з цієї посади в ДУ «Фонд енергоефективності» існували інші вакантні посади, які не були запропоновані позивачці, зокрема: посада офісного службовця (документознавство) відділу підтримки клієнтів та супроводу проектів, посада провідного експерта з комплаєнсу оцінки ризиків, посада експерта відділу оцінки ризиків.

При цьому, призначення на вказані посади не передбачаєпроходження конкурсного відбору.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу ДУ «Фонд енергоефективності» на підставі наказу від 14 листопада 2023 року № 158-к/тр відповідачем було допущено порушення трудового законодавства, а саме частини другої статті 40, статті 49-2 КЗпП України, що є підставою для визнання вказаного наказу незаконним, його скасування та для поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої її було звільнено.

Оскільки позивачка підлягає поновленню на роботі, вона на підставі частини другої статті 235 КЗпП України має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (з 15 листопада 2023 року по 28 січня 2025 року) апеляційний суд прийняв до уваги середньоденний заробіток позивачки (2432,34 грн) та обгрунтовано визначив такий розмір у сумі 766 187,48 грн (2432,34 грн х 315 робочих днів).

Посилання у касаційній скарзі на те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути обмежено річним строком, а тому судом невірно обрахований його розмір, є безпідставними, оскільки частина друга статті 235 КЗпП України дозволяє органу, який розглядає трудовий спір, зокрема суду, виносити рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, за умови, що заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

Оскільки із матеріалів справи не вбачається, що позов розглядався судами більше одного року саме з вини позивачки ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому слід зазначити, що подання до суду клопотань, оскарження судового рішення в апеляційній та касаційній інстанціях є процесуальним правом учасника справи та не свідчить про наявність умисних дій, спрямованих на свідоме затягування розгляду справи.

Апеляційний суд також правильно вважав, що наявні підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди.

Так, відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Порушення трудових прав ОСОБА_1 внаслідок її незаконного звільнення підтверджується матеріалами справи.

Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Прийнявши до уваги протиправні дії відповідача, урахувавши характер порушення, глибину моральних страждань, вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що з ДУ «Фонд енергоефективності» на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода саме в розмірі 4 000,00 грн.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної установи «Фонд енергоефективності» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов