Справа № 2/593/198/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇН

"13" листопада 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

14 березня 2025року позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за двома кредитними договорами, право отримання яких відповідно до укладених договорів Факторингу та договорів відступлення прав вимоги перейшли до позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 жовтня 2021року між ОСОБА_1 та ТзОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір № 2644561, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5000 грн. терміном на 15 днів, які мав повернути до 13 листопада 2021 року, та 29 жовтня 2021року між відповідачем ОСОБА_1 та ТзОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір № 100811924, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5000 грн. терміном на 30 днів, які мав повернути до 28 листопада 2021року.

Відповідач хоч уклав вказані кредитні договори, однак свої зобов`язання за вказаними договорами не виконував у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість по кредитному договору № 100811924 від 29 жовтня 2021року у сумі 25 170 грн., з яких: 5000грн.- тіло кредиту; 19820грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 350 грн. комісії та 28 687,50грн. - борг за кредитним договором № 2644561 від 29 жовтня 2021року з яких: 5000грн.- тіло кредиту; 23187,50грн. - нараховані відсотки за користування кредитом та 500 грн. комісії.

10 лютого 2022 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' укладено Договір факторингу№10-02/2022-50 у відповідності до умов якого ТзОВ «МІЛОАН» передало ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' прийняв належні ТзОВ «МІЛОАН» права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 100811924 від 29 жовтня 2021року, а крім того 10 січня 2023 року між ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 у відповідності до умов якого ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' передало належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло належні ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору №100811924 від 29 жовтня 2021року.

Крім цього, 26 січня 2022 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ ''ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' укладено Договір Факторингу № 26-01/2022-83 у відповідності до умов якого ТзОВ «МІЛОАН» передало ТзОВ ''ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' прийняло належні ТзОВ «МІЛОАН» права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 2644561 від 29 жовтня 2021року, а 10 березня 2023 року між ТзОВ ''ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 у відповідності до умов якого ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' передало належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло належні ТзОВ ''ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 2644561 від 29 жовтня 2021року.

Сума та розрахунок заборгованості за вказаними кредитними договорами були передані позивачу від первісного кредитора.

А так як сукупний борг відповідача по вищевказаних кредитних договорах перед позивачем складає 53 857,50грн., який у добровільному порядку не сплачений, тому ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»звернулося до суду про стягнення вказаної суми боргу у примусовому порядку, 2422,40 грн.- сплаченого ним судового збору та 13000грн. витрат, понесених на правову допомогу.

За вказаними позовними вимогами 19 березня 2025 року ухвалою Бережанського районного суду було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати їх в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Представник відповідача захисник Буловчак Христина Романівна із позовом не погодилася, надіслала суду письмові пояснення, у яких, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, висловлені з аналогічних правових відносин, просила суд при постановленні рішення врахувати, що строк кредитування відповідача сплив ще 13 листопада 2021 року, докази його пролонгації (продовження), зокрема в порядку, визначеному п. 2.3.1.1. договору відсутні. Разом з тим, в частині стягнення процентів за користування кредитом позивач не навів підстави правомірності нарахування заборгованості за процентами, адже додані до позовної заяви розрахунки не містять усіх складових такої, зокрема, не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення. Зважаючи на вище описане, просила суд позовні вимоги ТзОВ ''Коллект Центр'' задоволити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект центр» заборгованість за договором № 100811924 від 29.10.2021року у розмірі 5000грн. та за договором № 2644561 від 29.10.2021року у розмірі 5000грн., а загальна сума 10000грн., а решта позовних вимог залишити без задоволення та здійснити розподіл судових витрат.

Представник відповідача у поданих суду письмових поясненнях також зазначає, що ОСОБА_1 очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 13000грн. відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу, який оформлено окремим клопотанням.

В судове засідання представник позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 та його захисник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача адвокат Буловчак Христина Романівна подала суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати у їх відсутності та при постановленні рішення по справі взяти до уваги позицію сторони відповідача, викладену у поданих суду письмових поясненнях.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази та письмову заяву сторони відповідача, прийшов до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»слід задоволити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2021року між відповідачем ОСОБА_1 та ТзОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір № 2644561, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5000 грн. терміном на 15 днів, із сплатою процентів за користування вказаними кредитними коштами у розмірі 1,25 % від фактичного залишку користування кредитом і за кожен день строку користування кредитом, які мав повернути до 13 листопада 2021року, та цього ж дня , а саме : 29 жовтня 2021року між відповідачем ОСОБА_1 та ТзОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір №100811924, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. терміном на 30 днів, із сплатою процентів за користування вказаними кредитними коштами у розмірі 0,88% від фактичного залишку користування кредитом і за кожен день строку користування кредитом, які мав які мав повернути до 28 листопада 2021року.

Вищевказані факти підтверджуються долученими до позовної заяви та оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: договором /а.с. 23-27/про споживчий кредит № 2644561 від 29 жовтня 2021року;паспортом споживчого кредиту № 2644561 від 29 жовтня 2021року /а.с. 28/; заявою-анкетою /а.с. 29/ на отримання кредиту № 2644561; договором про споживчий кредит № 100811924 від 29 жовтня 2021року ізскладеним графіком повернення кредиту /а.с.30-34/; паспортом споживчого кредиту № 100811924 від 29 жовтня 2021року/а.с.35/; заявою-анкетою /а.с. 36/ на отримання кредиту № 100811924 від 29 жовтня 2021року; довідками про ідентифікацію /а.с. 42,44/; довідками про перерахування відповідачу кредитних коштів / а.с. 42,44/ та розрахунками боргу по вказаних договорах / а.с. 43,45, 47,48/.

Судом також встановлено, що 10 лютого 2022 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' укладено Договір факторингу №10-02/2022-50 у відповідності до умов якого ТзОВ «МІЛОАН» передало ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' прийняло належні ТзОВ «МІЛОАН» права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору №100811924 від 29 жовтня 2019року.

10 січня 2023 року між ТзОВ ''ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023 у відповідності до умов якого ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' передало належні йому права вимоги, а ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло належні ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 100811924 від 29 жовтня 2021року.

Крім цього, 26 січня 2022 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83 у відповідності до умов якого ТзОВ «МІЛОАН» передало ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' прийняло належні ТзОВ «МІЛОАН» права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 2644561 від 29 жовтня 2021року, а 10 березня 2023 року між ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 у відповідності до умов якого ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' передало належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло належні ТзОВ ''ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' права вимоги до Боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 2644561 від 29 жовтня 2021року. Сума та розрахунок заборгованості за кредитними договорами були передані позивачу від первісного кредитора.

Вищевказані факти підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи та оглянутими в судовому засіданні документами, а саме:

-Договором факторингу №10-02/2025-50 / а.с. 54-56/; Договором відступлення прав вимоги № 10-01/2023, який був укладений 10 січня 2023 року між ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'' та ТзОВ«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»/а.с. 60-62/; Договором факторингу № 26-01/2022-83 /а.с.49-51/, який був укладений 26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ТзОВ '' ВЕРДИКТ КАПІТАЛ'';договором відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 /а.с. 66-68/ від 10 березня 2023 року; актами прийому -передачі /а.с. 52, 56,69/; реєстром боржників, витягом реєстру боржників та долученими до матеріалів справи платіжками/а.с.51, 57, 58, 59, 64-65, 70-71/, які свідчать про те, що борги відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами № 100811924 та № 2644561 від 29 жовтня 2021року перейшли до ТзОВ ''КОЛЛЕКТ ЦЕНТР'' і останній має право вимагати стягнення вказаних коштів у примусовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Звертаючись до суду з позовом ТзОВ «Коллект Центр» посилалося на те, що через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за двома кредитними договорами утворилася заборгованість, яка склала 53 857 грн. 50коп., з яких: 25 170 грн. - борг за кредитним договором № 100811924 від 29 жовтня 2021року,з яких: 5000грн.- тіло кредиту; 19 820грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 350 грн. заборгованість за комісією та 28 687,50грн. - борг за кредитним договором № 2644561 від 29 жовтня 2021року, з яких: 5000грн.- тіло кредиту; 23187,50грн. - нараховані відсотки за користування кредитом та 500 грн. заборгованість за комісією.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що кредитні договори № 2644561 та № 100811924 від 29 жовтня 2021рокубули вчинені сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірах, встановлених цими кредитними договорами, однак позичальник свої зобов`язання не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що сторона відповідача не заперечує факт укладення кредитних договорів № 100811924 та № 2644561 від 29 жовтня 2021року та отримання ним кредитних коштів в розмірі 10 000 грн., а визнання стороною обставин у відповідності до ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню.

Сторона відповідача лише не погодилася із нарахованими йому відсотками, та у своїх письмових поясненнях просила врахувати, що строк кредитування по укладеному договору № 2644561 від 29 жовтня 2021 року становить виключно 15днів, а по кредитному договору № 100811924 від 29 жовтня 2021 року - 30днів, тому подальше нарахування ТзОВ «Коллект Центр» відсотків за користування кредитом є безпідставним.

Оскільки судом встановлено, що відповідно до вимог чинного законодавства між попередником ТзОВ «Коллект Центр» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку укладено електронні кредитні договори № 100811924 та № 2644561 від 29 жовтня 2021року, внаслідок чого відповідач отримав грошові кошти в сумі 10 000грн., які у добровільному порядку не повернув, тому існують правові підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісією, то суд вважає, що вказані вимоги слід задоволити лише частково.

Вирішуючи заявлені вимоги у цій частині, суд звертає увагу на те, що відповідно до укладеного 29 жовтня 2021 року кредитного договору № 2644561 строк користування кредитом складає 15 днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховувались позичальнику, виходячи зі строку кредитування з 29 жовтня 2021 року по 13 листопада 2021 року. Відповідно до п.1.5.2 проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 1.25 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом і становлять 937,50грн., а із п.1.6 вказаного договору стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

З матеріалів справи встановлено, що укладаючи із ТзОВ «МІЛОАН» кредитні договори шляхом приєднання (акцепту оферти) , відповідач скористався належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою, де йому надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «МІЛОАН» з метою акцепту оферти та укладення електронних договорів.

У пунктах 1.3 та 1.4 договору № 2644561 від 29 жовтня 2021 року встановлено, що кредит надається на 15 днів з 29 .10.2021 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 13 листопада 2021 року. Згідно п.1.5.1. комісія за надання кредиту -500грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

П.1.5.2. передбачено проценти за користування кредитом: 937,50грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. П.1.6 Договору передбачено стандартна / базова/ процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.2.1, п.2.2.2 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених у п.1.5.1 -1.5.2 Договору, в термін /дату/ вказану у п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1. 3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною базовою ставкою, визначеною у договорі п.1.6Договору, у сумі на на умовах визначених п.2.3 Договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування /з урахуванням можливих пролонгацій/ на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3Договору.

Відповідно із п.2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною /базовою/ ставкою, що визначена у п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом усього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну / базову /ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної /базової/ставки, то після завершення первісного строку кредитування та або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування / пролонгації/ на стандартних /базових/ умовах, згідно п.2.3.1.2. Продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна /базова/ процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних /базових/ умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або пролонгації на пільгових умовах позичальнику буде надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною /базовою/ ставкою, встановленою п.1.6 та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування / із урахуванням пролонгацій / нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Із графіку платежів кредитного договору № 2644561 від 29 жовтня 2021 року вбачається, що грошові кошти надано відповідачу на період з 29 жовтня 2021 року по 13 листопада 2021року, сума кредиту - 5000.00 грн, проценти за користування кредитом - 937.50 грн., комісія- 500грн., загальна вартість кредиту - 6437.50 грн.

Згідно паспорта споживчого кредиту від 29 жовтня 2021 року сума кредиту - 500.00 грн, строк кредитування - 15 днів.

В той же час згідно із п.2.3.2 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору).

Вирішуючи заявлені стороною позивача позовні вимоги про стягнення із відповідача відсотків за користування кредитними коштами по укладеному 29 жовтня 2021 року кредитному договору № 2644561, встановлено, що відсутні докази, які свідчать про вчинення відповідачем дій, передбачених пунктом 2.3 договору, тобто відповідачем не вчинялися дії, які свідчили б про продовження строку кредитних правовідносин із позичальником.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, поданого позивачем згідно умов кредитного договору, при визначенні Лояльного періоду у 15 днів, проценти, нараховані позивачем в період строку дії договору після спливу 15 днів, у декілька разів (два і більше) перевищили заборгованість за наданим кредитом.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору № 2644561 від 29 жовтня 2021 року щодо строку його дії - 15 календарних днів згідно пункту 1.5.2. чи 75 календарних днів (15 днів Лояльний період + 60 днів продовження строку згідно 212 ЦК України) згідно пункту 2.3.1.2 та процентної ставки, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

Більше того, сторона відповідача наголошує на тому, що кредит в сумі 5000 грн. надавався в строк 15 днів, а нарахування за межами вказаного періоду є мірою цивільно-правової відповідальності згідно статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).

Однак, позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (пункт 1.5.2 кредитного договору) та процентної ставки (пункт 1.6 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.

Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору.

В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Враховуючи наведене, суд виходить з того, що починаючи з 13 листопада 2021 року в ТзОВ «МІЛОАН», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором № 2644561 від 29 жовтня 2021 року.

Суд також звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може розглядатися як «відкладальна умова» в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначені між сторонами згідно кредитного договору.

Суд приходить до висновку, що п.1.6 договору суперечить паспорту споживчого кредиту, графіку погашення кредиту та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції.

У справі, що розглядається, позивач не заявляв до стягнення з відповідача неустойки, 3% річних та інфляційних витрат в порядку, встановленому частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідку прострочення споживачем ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 29 жовтня 2021 року, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти.

Суд вважає, що існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, нарахованих виключно у період з 29 жовтня 2021 року по 13 листопада 2021 року в межах п`ятнадцятиденного строку за ставкою 1.25% в день від суми кредиту, що становить 937,50 грн. (5000 грн. х 1.25% /100 х 15 днів), в зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у заявленій позивачем сумі 23 187.50 грн.

Отже розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача по кредитному договору № 2644561від 29 жовтня 2021 року становить 6 437,50 грн., що складається із:

- 5000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту;

- 937, 50 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

- 500, 00грн.- комісії за надання кредиту.

Що стосується позовних вимог ТзОВ ''Коллект Центр'' про стягнення з відповідача відсотків по кредитному договору № 100811924, укладеному 29 жовтня 2021року, у розмірі 19 820,00грн., то суд зазначає, що вказані вимоги слід задоволити лише частково, виходячи із наступного.

Вирішуючи заявлені вимоги у цій частині суд звертає увагу на те, що відповідно до укладеного 29 жовтня 2021 року кредитного договору № 100811924 строк користування кредитом складає 30 днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховувались позичальнику, виходячи зі строку кредитування з 29 жовтня 2021 року по 28 листопада 2021 року. Відповідно до п.1.5.2 проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 0.88 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом і становлять 1320,00грн., а із п.1.6 вказаного договору видно, що стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Матеріали справи свідчать, що укладаючи із ТзОВ «МІЛОАН» кредитні договори шляхом приєднання (акцепту оферти) відповідач скористався належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою, де йому надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «МІЛОАН» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору.

У пунктах 1.3 та 1.4 договору № 100811924 від 29 жовтня 2021 року встановлено, що кредит надано на 30 днів з 29.10.2021 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28 листопада 2021 року. Згідно п.1.5.1. комісія за надання кредиту -350грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Пунктом 1.5.2. передбачено проценти за користування кредитом: 1320,00грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 вказаного Договору передбачено, що стандартна / базова/ процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених у п.1.5.1 -1.5.2 Договору, в термін /дату/ вказану у п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1. 3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною базовою ставкою, визначеною у договорі п.1.6, у сумі на на умовах визначених п.2.3 Договору.

Вирішуючи заявлені вимоги по кредитному договору № 100811924 як і по договору № 2644561суд, застосовуючи аналогію, зазначає, що позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (пункт 1.5.2 кредитного договору) та процентної ставки (пункт 1.6 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.

Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору.

В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Враховуючи наведене, суд виходить з того, що починаючи з 28 листопада 2021 року в ТзОВ «МІЛОАН», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором № 100811924від 29 жовтня 2021 року.

Вирішуючи заявлені стороною позивача позовні вимоги, суд приходить до висновку, що п.1.6 договору суперечить паспорту споживчого кредиту, графіку погашення кредиту та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції.

У справі, що розглядається, позивач не заявляв до стягнення з відповідача неустойки, 3% річних та інфляційних витрат в порядку, встановленому частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідку прострочення споживачем ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 29 жовтня 2021 року, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти.

Суд вважає, що існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, нарахованих виключно у період з 29 жовтня 2021 року по 28 листопада 2021 року в межах тридцятиденного строку за ставкою 0.88% в день від суми кредиту, що становить 1320,00грн (5000 грн. х 0.88% /100 х 30 днів), в зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у заявленій позивачем сумі 19 820.00 грн.

Отже розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача по кредитному договору № 100811924 від 29 жовтня 2021 року становить 6 670,00 грн., що складається із:

- 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 1320,00 грн. - заборгованість за відсотками;

- 350, 00грн.- комісії за надання кредиту.

Тобто враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» слід задоволити частково та стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, як правонаступника попереднього кредитора ТзОВ '' МІЛОАН'' борг по двох кредитних договорах, що складає 13 107,50 грн., з яких: 6 670 грн. - борг за кредитним договором № 100811924 від 29 жовтня 2021року та 6 437,50 грн. - борг за кредитним договором № 2644561 від 29 жовтня 2021року.

Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується долученою до справи (а.с.7) платіжною інструкцією про переказ коштів № від 10 березня 2025року, тому відповідно до ч. 1 ст. 141ЦПК України вказані кошти слід стягнути із відповідача.

Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В якості доказу понесених витрат сторона позивача долучила до матеріалів справи: копію договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року (а.с.14-16); прайс-лист Адвокатського Об`єднання ''Лігал Ассістанс'' (а.с.17-18), заявку на надання юридичної допомоги № 800 від 1 січня 2025 року (а.с.19), Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 31 січня 2025 року (а.с.20).

Приймаючи рішення про стягнення витрат на правничу допомогу то суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат в сумі 13 000 гривень не є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), тому вказані вимоги слід задоволити лише частково, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 19.02.2020р. в справі №755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

За даною категорією справ, з урахуванням її складності, сукупних затрат на складання процесуальних документів та супроводження справи в суді (справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів тощо).

А так як суд вважає, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, та захисник не брав безпосередню участь у судовому засіданні по розгляду вказаної справи, тому враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним зменшити відшкодування витрат на правову допомогу, що їх потрібно стягнути з позивача з 13 000грн. до 4000 грн. і саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 15, 16, 512, 514, 516, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 627, 1049, 1050, 1054,1077 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 76-81, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» :

- 13 107 (тринадцять тисяч сто сім ) гривень 50коп., з яких:

6 670 (шість тисяч шістсот сімдесят) гривень - борг за кредитним договором № 100811924 від 29 жовтня 2021року ;

6437 (шість тисяч чотириста тридцять сім) гривень 50коп.- борг за кредитним договором № 2644561 від 29 жовтня 2021року.

- 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок - сплаченого позивачем судового збору.

- 4 000 (чотири тисячі) гривень -витрат понесених позивачем на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2025 року.

Відомості про сторін

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ( ), адреса місцязнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, офіс 306

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.