РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02.12.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартьянової С.М.,

при секретарі судового засідання - Безпяткової Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, звернулась до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивують тим, що батьками неповнолітньої ОСОБА_1 записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Батьки дитини нею не опікуються, дитину виховує та опікується нею бабуся ОСОБА_3 . ОСОБА_1 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням матері та батька від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини. Вказує, що батьки дитини неодноразово притягались до адміністративної відповідальності. Вказують, що після засідання комісії ОСОБА_1 надала письмову заяву з проханням позбавити батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відносно неї; таку ж заяву подала і бабуся дитини - ОСОБА_3 . Враховуючи, що батьки самоусунулись від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, з метою захисту її прав та інтересів, ФРА ЛМР, як органом опіки та піклування, надано суду висновок від 14.02.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також стягувати з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуЮ починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Клопотання про виклик свідків задоволено.

Ухвалою суду від 20.10.2025 закрито провадження у справі в частині позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Продовжено розгляд справи в частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 20.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечив.

Відповідачка в судове засідання вкотре не з`явилась, хоча й належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення такого; відзиву або будь-яких інших клопотань до суду від такої не надходило.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгул справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Тому суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідачки.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 ; батьками зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.04.2008 року.

Наказом в.о. начальника Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №255 від 06.07.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у відділі «Служба у справах дітей» Франківського району у зв`язку з ухиленням матері - ОСОБА_2 та батька - ОСОБА_4 , від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини.

Представниками Франківської районної адміністрації Львівської міської ради неодноразово скеровувались ОСОБА_4 та ОСОБА_2 запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації (вих.№26001-вих-133648 від 19.09.2024, вих.№26001-вих-133647 від 19.09.2024, вих.№26001-вих-141416 від 04.10.2024, вих.№26001-вих-141415 від 04.10.2024, вих.№26001-вих-14771 від 01.02.2025 та вих.№26001-вих-14770 від 01.02.2025).

Згідно протоколів засідання міждисциплінарної команди щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26.08.2024 та 25.10.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на засідання міждисциплінарної команди не прибули, про причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені рекомендованими листами.

З Характеристики від 03.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 навчається у СЗШ №36 в 11-Б класі.Батьки ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 батьківські обов`язки не виконують; ОСОБА_1 опікується бабуся - ОСОБА_3 , спілкування бабусі з класним керівником відбувається в телефонному режимі. Дитина виховується у сім`ї, що опинилась у складних життєвих обставинах, практичний психолог школи проводив індивідуальні консультації учениці та групову роботу в класі.

Відповідно до Висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №26001-вих-22230 від 14.02.2025 року, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з інформації СЮП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області №58178-2025 від 19.02.2025 ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності 26.09.2018 року - ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП та ч.1, 2 ст.178 КУпАП, 04.11.2018 року - ч.1 ст.175-1 КУпАП, 01.07.2019 року - ч.1, 2 ст.175-1 КУпАП, 27.02.2020 року - ч.1 ст.173-1 КУпАП, 03.07.2023 року - ст.175-1 КУпАП, 17.10.2023 року - ч.1 ст.127 КУпАП. ОСОБА_2 притягалась до адміністративної відповідальності 02.07.2019 року - ст.173-2 КУпАП, 15.07.2019 року - ч.1, 3 ст.178 та ст.184 КУпАП,23.01.2021 року - ст.173-2 КУпАП, 16.06.2023 року - ст.183 КУпАП, 16.01.2024 року - ч.3 ст.184 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 04.09.2025 складено відповідний актовий запис №4925, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.09.2025 року.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бажає виховувати та утримувати свою дитину, не вживає жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Як роз`яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Поведінка відповідачки ОСОБА_2 засвідчує, що вона не проявляє до доньки ОСОБА_1 належної батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, а тому суд вважає, що така поведінка відповідачки є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до неї, як позбавлення батьківських прав, а тому слід позов в частині позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід задовольнити.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідачка ОСОБА_2 не надала суду доказів суду щодо перебування на її утриманні інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи та те, що вона утримує дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позасудовому порядку.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини(ч.8 ст.7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності також задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а тому слід стягувати з відповідачки на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом - 27.02.2025 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (3028,00 грн. * 0,4 * 2)

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 10, 12,19, 141, 247,258, 259, 263-265,268, 280-282,284,289,351-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2025 року до досягення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, , адреса: м.Львів, вул.Ген.Чупринки, буд.85.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартьянова С.М.