ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/1157/22

провадження № 22-ц/4809/306/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомч Л. М, Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Н. Ю.) від 14.01.2025,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

16.02.2022 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Касьян Микола Степанович, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 25 000 грн, одержаних нею у зв`язку з виконанням доручення, три відсотки річних в розмірі 1748,63 грн та 4049,92 грн інфляційних витрат.

Позов мотивовано тим, що 06.07.2019 позивач видав на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважив довірителів представляти його інтереси, як учасника бойових дій, у питаннях, що стосуються отримання на нього свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, після цього повіреним надано право користування та розпорядження цією ж змеленою ділянкою, в тому числі підписувати договори відчуження даного майна та отримувати належні йому грошові кошти.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області №11-5519/14-19-СГ від 25.09.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер: :02:000:5277) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Після цього до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від імені ОСОБА_1 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність звернулася уповноважена за довіреністю ОСОБА_2 .

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 26.09.2019 за номером 33471861 здійснено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:5277 за ОСОБА_1 .

11.10.2019 за № 4572 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Рукавіцена Н. В. посвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем (представником продавця) ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 . Предметом договору є земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер: :02:000:5277, яка розташована на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Згідно з договором продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчиняється за 25000,00 грн, які продавець одержав повністю готівкою від покупця до укладання цього договору, оскільки сторони встановили, що умови цього договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відомості про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:5277 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису: 33642548.

Здійснивши 11.10.2019 відчуження вказаної земельної ділянки та отримавши кошти за її продаж, ОСОБА_5 про вказаний факт позивача не повідомила та отримані від реалізації нерухомого майна грошові кошти йому не передала.

Про факт продажу земельної ділянки позивач дізнався у листопаді 2019 року з інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, після чого звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області із позовною заявою про визнання вищезгаданого договору купівлі-продажу недійсним, у зв`язку з тим, що з ним не погоджувались умови продажу та він взагалі не був проінформований про факт отримання ним у власність землі.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.01.2021 у справі № 383/304/20, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено повністю.

Позивач вважає, що відповідачка зобов`язана повернути йому гроші в сумі 25000 грн, отримані в результаті продажу належної йому земельної ділянки. Також, враховуючи, що гроші своєчасно йому не повернуті, просить стягнути з відповідачки на його користь три відсотки річних за період з жовтня 2019 року по лютий 2022 року, що становить 1748,63 грн та втрати від інфляції в розмірі 4049,92 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

17.10.2024 Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення, яким позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, отримані за договором купівлі-продажу в сумі 25000,00 грн, інфляційні втрати у сумі 4049,92 грн, три відсотки річних у сумі 1748,63 грн. Також суд стягнув з відповідачки на користь позивача 992,40 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачка не надала доказів належного виконання обов`язку передати позивачу грошові кошти за продаж земельної ділянки, відповідно до вимог, визначених ст. 1006 ЦК України. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази передачі відповідачем позивачу коштів, отриманих під час виконання його доручення з продажу земельної ділянки, зокрема розписки про отримання виконаного.

Показання допитаних за заявою відповідачки свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд відхилив, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України факт виконання боржником зобов`язання має підтверджуватися письмовими доказами (розпискою кредитора, або повернутим боржнику борговим документом), а не може показаннями свідків, які згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України в такому випадку є недопустимими доказами.

Таким чином суд виснував, що відповідачка порушила право позивача на негайне отримання належних йому коштів, тому визнав обґрунтованими позовні вимоги, зокрема вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідачка у справі ОСОБА_2 , від імені якої діє представник - адвокат Москаленко В. Ю., подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків, які підтвердили під присягою факт передачі грошей відповідачкою позивачу наприкінці жовтня 2019 року. Натомість позивач не надав доказів, що не отримував гроші. Крім того, суд не взяв до уваги преюдиційний факт, встановлений рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.01.2021 у справі № 383/304/20, що ОСОБА_1 , не довів того, що він не отримав кошти за продаж земельної ділянки. До того ж видана позивачем довіреність не зобов`язувала відповідача передати кошти, звітувати та надавати підтверджувальні документи про це на вимогу довірителя. Апелянт вважає, що оскільки позивач не надав доказів укладення договору доручення, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статей 1000 1006 ЦК України, якими обґрунтовував свої вимоги позивач.

4. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста (з 19.07.2024 тридцяти, згідно із Законом № 3831-IXвід 19.06.2024) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі становить 30798, 55 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 30 = 90840 грн).

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

5. Встановлені судом неоспорювані обставини справи

06.07.2019 приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцина Н. В. посвідчила довіреність за № 792, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 представляти його інтереси, як учасника бойових дій, у питаннях, що стосуються отримання на нього свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, після цього повіреним надано право користування та розпорядження цією ж змеленою ділянкою, в тому числі підписувати договори відчуження даного майна та отримувати належні йому грошові кошти (а. с. 11).

Після цього до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від імені ОСОБА_1 із заявою звернулася уповноважена за довіреністю ОСОБА_2 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а. с. 13).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області №11-5519/14-19-СГ від 25.09.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:000:5277) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а. с. 12).

Згідно з інформацією, сформованою 11.10.2019 о 12:57:42, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта: 26.09.2019 за номером 33471861 здійснено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :02:000:5277 за ОСОБА_1 (а. с. 20 - 22).

11.10.2019 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю. за № 4572 посвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем (представником продавця) ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 . Предметом договору є земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :02:000:5277, яка розташована на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Згідно з договором продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 25000,00 грн, які продавець одержав повністю готівкою від покупця до укладання цього договору, оскільки сторони встановили, що умови цього договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (а. с. 14 - 19).

Відомості про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:5277 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису 33642548 (а. с. 23).

Здійснивши 11.10.2019 відчуження вказаної земельної ділянки та отримавши кошти за її продаж, ОСОБА_5 про вказаний факт позивача не повідомила та отримані від реалізації нерухомого майна грошові кошти йому не передала.

У листопаді 2019 року позивач звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області із позовною заявою про визнання вищезгаданого договору купівлі-продажу недійсним на підставі ст. 232 ЦК України, посилаючись на те, що з ним не погоджувались умови продажу та він не був проінформований про факт отримання ним у власність землі.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.01.2021 у справа № 383/304/20, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1. Норми права, їх джерела, висновки Верховного Суду

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (ч. 1 ст. 1000 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (ст. 1006 ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007 ЦК України).

Зазначені норми цивільного законодавства проаналізовані у постанові від 25.03.2024 у справі № 458/229/18 Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, в які сформульовані такі висновки про застосування норм права:

- традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (глава 68 ЦК України);

- довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (стаття 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (частина перша статті 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво;

- глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в статті 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в статті 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання;

- з урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва;

- видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2. ст. 625 ЦК України).

7.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, спір виник між ОСОБА_1 , який у спірних правовідносинах є довірителем, та ОСОБА_2 , повіреною на підставі довіреності представляти інтереси ОСОБА_1 у питаннях отримання ним безоплатно у власність (приватизація) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та оформлення і реєстрації відповідного права з подальшим розпорядженням від його імені земельною ділянкою (передача в оренду, позичку, продаж, міна, емфітевзис, суперфіцій, будь-який інший правочин) на свій розсуд за ціною та на умовах, визначених самостійно згідно з їх попередніх домовленостей. Для виконання цього доручення довіритель надав повіреному право на вчинення юридично значущих дій, зокрема право підписувати від імені довірителя договори купівлі-продажу земельної ділянки і отримувати належні йому з продажу грошові кошти.

Позивач стверджує, що відповідачка від його імені здійснила продаж земельної ділянки за 25000,00 грн, однак, супереч обов`язку, встановленому ст. 1006 ЦК України, про відчуження земельної ділянки йому не повідомила і належні йому гроші не передала.

Відповідачка позов не визнає та наполягає на тому, що гроші від продажу земельної ділянки передала позивачу наприкінці жовтня 2019 року у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були допитані в суді першої інстанції й підтвердили цей факт.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правильно врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 458/229/18 та обґрунтовано дійшов висновку, що видача позивачем довіреності на підставі усного договору доручення з відповідачкою є підтвердженням укладання договору доручення, отже на спірні правовідносини у цій справі поширюються норми ст. ст. 1000 - 1006 ЦК України.

Посилання представника відповідача на те, що відсутні докази укладення між сторонами договору доручення, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані ст. ст. 1000 - 1006 ЦК України, прямо суперечать правовій позиції Верховного Суду у вказаній справі № 458/229/18, а тому колегія суддів апеляційного суду цей довід відхиляє як неспроможний.

Крім того, суд першої інстанції, оцінюючи пояснення відповідачки та показання свідків щодо передачі нею позивачеві грошей від продажу земельної ділянки, правильно виходив з положень ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України, якими передбачено, що підтвердженням виконання зобов`язання є розписка або борговий документ, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів виконання відповідачкою зобов`язання перед позивачем у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про не підтвердження виконання відповідачкою (повіреним) зобов`язання перед позивачем (довірителем) негайно передати йому одержані у зв`язку з виконанням його доручення з продажу земельної ділянки грошові кошти в сумі 25000,00 грн, які повірена отримала від покупця до укладення договору купівлі-продажу від 11.10.2019, та зводяться фактично до переоцінки доказів, зокрема показань свідків, які суд першої інстанції правильно оцінив з урахуванням положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України та ст. 545 ЦК України.

Також колегія суддів не погоджується з твердженнями апеляційної скарги, що у рішенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.01.2021 у справі № 383/304/20 був встановлений преюдиціальний факт, а саме, що суд відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував кошти за продаж земельної ділянки.

У статті 82 ЦПК України наведено вичерпний перелік підстав звільнення від доказування. Так, згідно з частиною 5 цієї статті Кодексу обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 вказано: «Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснені іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи».

У п. 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 вказано: «[…] обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо».

У цивільній справі № 383/304/20, на рішення в якій посилається апелянт, предметом спору була спростовна презумпція дійсності договору купівлі-продажу належної ОСОБА_1 земельної ділянки, укладеного 11.10.2019 від його імені на підставі довіреності представником ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л. Ю. за № 4572.

Цей договір ОСОБА_1 оспорював на підставі ст. 232 ЦК України, вважаючи його вчиненим у результаті зловмисної домовленості його представника ОСОБА_2 та покупця ОСОБА_4 .

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 було відмовлено.

Таким чином, у тій справі предметом спору був договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а не зобов`язальні правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором доручення.

До того ж у мотивувальній частині рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.01.2021 у справі № 383/304/2 відсутня вказівка суд про встановлення ним тієї обставини, що отримавши грошові кошти за продаж земельної ділянки, ОСОБА_2 передала їх ОСОБА_1 .

Суд у тій справі не досліджував докази щодо цієї обставини, не давав їм оцінку. Вказівка суду про те, що твердження позивача що він не мав наміру здійснювати продаж, не погоджував вартість земельної ділянки та не отримував коти за продаж не підтверджено доказами є констатацією відсутності певних доказів, а не твердженням про доведеність отримання ним коштів від повіреного за продаж земельної ділянки.

Отже, доводи апеляційної скарги і в цій частині також є безпідставними.

З огляду на те що обов`язок доказування виконання зобов`язання лежить на зобов`язаній особі (боржнику), не підтверджене доказами твердження відповідача про виконання ним зобов`язання не може вважатися доведеним, допоки інша сторона (кредитор) її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Тому саме відповідачка, як повірений, зобов`язана була довести належне виконання нею обов`язків, передбачених ст. 1006 ЦК України, але будь-яких доказів виконання до суду не надала.

Враховуючи, що відповідачка в порушення п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України своєчасно не виконала свій обов`язок повіреного негайно передати довірителеві одержані у зв`язку з виконанням доручення про продаж земельної ділянки грошові кошти в сумі 25000,00 грн, тому вимога позивача сплатити йому цього боргу (прострочене грошове зобов`язання) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми ґрунтується на законі та обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Заперечень проти наданих позивачем розрахунків сум інфляційних збитків і трьох відсотків річних (а. с. 32 - 33) відповідачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не навела.

8. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі приписів п. 1 ч. 1 ст. 374 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

9.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Беручи до уваги, що колегія суддів апеляційного суду залишає рішення суду першої інстанції про задоволення позову без змін, то витрати відповідача на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн (а. с. 189) покладається на нього без компенсації.

Про інші судові витрати апелянт суд не повідомив.

Позивач не подав до суду заяв про наявність у нього судових витрат у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2025 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 02.12.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л. М. Дьомич

О. І. Чельник