Справа № 372/1480/25
Провадження 2-1133/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Денисенко Ю.С.

представника відповідача Попельнюх Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державне підприємство «Сетам», Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 120 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а також сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2013 року у справі №372/854/13, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 204413- СRED від 31.01.2008 року в розмірі 44 768 грн. 88 коп., що станом на 15.01.2013 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 14 562 грн. 73 коп., заборгованості по процентам в розмірі 27 836 грн. 20 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2 119 грн. 91 коп., а також судові витрати в розмірі 223 грн. 85 коп.

24.10.2013 року на виконання вищезазначеного заочного рішення суду видано виконавчий лист № 372/854/13.

11.11.2013 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40691602.

Постанова про накладення арешту на все майно боржника або на окремі предмети не виносилась державним виконавцем та боржнику не надсилалась.

Знаходячись за місцем свого проживання, 15.10.2014 року позивач залишила власний транспортний засіб ЗАЗ 110557 біля під`їзду будинку де проживає.

15.10.2014 року державний виконавець Курашова Катерина Вікторівна склала Акт опису та арешту майна згідно якого вилучила транспортний засіб ЗАЗ 110557 та передала для реалізації представнику ПАТ "КБ ПриватБанк" Мініну Сергію Олександровичу. При цьому, транспортний засіб був вилучений без ключів та без внутрішнього огляду, у зв`язку з чим в акт опису та арешту майна, яке перебувало в транспортному засобі, не вносилось. Висновок експерта про вартість автомобіля ЗАЗ 110557 та суму усього описаного майна, яке перебувало в транспортному засобі, про що державний виконавець зазначила в акті опису та арешту майна не складався і боржнику не вручався. Електронні торги державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 40691602 стосовно продажу автомобіля ЗАЗ 110557 не призначались і не проводилися. Про реалізацію майна боржника, яке перебувало в транспортному засобі, нічого не відомо.

За наслідками вилучення транспортного засобу, державний виконавець Курашова К.В. передала його для реалізації не раніше 25.10.2014 року представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» Мініну Сергію Олександровичу, для задоволення вимог стягувача.

Державний виконавець не надавала дозволу розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, що відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 20.07.214 року, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Вартість пропозицій продажу транспортного засобу ЗАЗ року випуску станом на 15.10.2014 року на авто ринках України складала 2500 доларів США, що еквівалентно 80 000 грн.

Позивач зазначає, що в транспортному засобі станом на 15.10.2014 року знаходилося наступне майно: окуляри Polaroid вартістю 6 доларів США еквівалент 50 грн.; принтер Kyocera FS-1030 D вартістю 700 доларів США еквівалент 28 000 грн.; акумулятор автомобільний Bosch 100А 0092s50130 вартістю 174 доларів США еквівалент 1390 грн.; ноутбук Fujitsu lifebook AH531MR вартістю 375 доларів США еквівалент 2999 грн.; принтер HP deskjet 3050 вартістю 93 доларів США еквівалент 749 грн.; флеш пам`ять Scandisk Cruzer Switch вартістю 20 доларів США еквівалент 159 грн.

30.10.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану по виконавчому провадженню № 40691602.

За період з 15.10.2014 по 18.10.2017 транспортний засіб був у розпорядженні ПАТ КБ «ПриватБанк», яким останній користувався на власний розсуд, та своїми діями та бездіяльністю зменшував цінність транспортного засобу.

18.10.2017 року транспортний засіб ЗАЗ 110557, днз НОМЕР_1 переданий ПАТ КБ «Приватбанк» Київській філії ДП «Сетам» на зберігання згідно договору та знаходиться на стоянці ДП «Сетам» за адресою м. Київ, вул. Новопирогівська, 56.

Таким чином, позивач вважає, що у зв`язку із вилученням транспортного засобу ЗАЗ 110557 та майна яке перебувало в ньому, без належного опису, у відсутність оцінки всього майна та невжиття заходів для його реалізації, відповідачі порушили вимоги законодавства, втратили майно боржника, яке перебувало в транспортному засобі на зменшили цінність транспортного засобу, чим завдали позивачу значної шкоди, за що згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 20.07.2014 року передбачена відповідальність.

26.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61655927, на підставі заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк».

20.11.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому № 61655927.

Висновком про вартість майна від 25.11.2024 року встановлена вартість автомобіля ЗАЗ 110557 у сумі 16 219 грн.

Таким чином, вказаним висновком підтверджується зменшення цінності автомобіля за 10 років його користування та неналежного зберігання.

Дії та бездіяльність відповідачів, призводять до подвійного стягнення заборгованості з позивача за виконавчим листом, виникнення у позивача грошових витрат у зв`язку з чим, позивач визначив розмір майнової шкоди, яку слід стягнути з відповідачів на його користь становить 120 000 грн.

Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку із заподіянням майнової шкоди, вона тривалий час позбавлена можливості користуватися транспортним засобом та майном, яке в ньому перебувало, використовуючи гроші на наймані перевезення, зазнала не тільки додаткових витрат, а і душевних переживань у зв`язку з неможливістю забезпечити нормального способу свого життя протягом тривалого часу та додаткових страждань з цього приводу. Вказана ситуація завдала позивачу моральних страждань, нею втрачено відчуття спокою та особистого комфорту, вона відчуває постійне напруження та втратила відчуття захищеності, що призвело до фізичного та психічного виснаження, а тому просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

07 квітня 2025 року представником відповідача Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Обгрунтовуючи свої заперечення зазначив, що 11.11.2013 на примусове виконання до відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції надійшов виконавчий лист № 2-584/13 від 24.10.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 44 992, 73 грн. Того ж дня, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40691602.

05.02.2014 державним виконавцем винесено постанови про розшук транспортного засобу боржника та про зупинення виконавчого провадження.

15.10.2014 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника та призначено відповідальним зберігачем представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Мініна Сергія Олександровича.

В матеріалах виконавчого провадження збережено інформацію, що 15.10.2014 державним виконавцем направлено боржнику копію акту опису й арешту майна боржника за адресою його проживання: АДРЕСА_1 (вих. № 14967). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта», копію акту опису й арешту майна боржника вручено особисто 24.10.2014 року.

17.01.2015 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності.

11.06.2016 до відділу надійшов висновок про вартість описаного майна боржника.

11.07.2016 державним виконавцем направлено боржнику копію висновку про вартість описаного майна боржника за адресою його проживання: АДРЕСА_1 (вих. № 8354)

18.07.2018 державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

02.10.2018 державним виконавцем повторно винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності.

12.02.2019 державним виконавцем повторно винесено постанову про розшук транспортного засобу боржника.

30.10.2019 державним виконавцем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копії постанови разом з оригіналом виконавчого документа направлено стягувачу.

Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 після складення акту опису та арешту автомобіля, не зверталася до державного виконавця із заявою про отримання її особистих речей з описаного та арештованого транспортного засобу. Сам акт опису та арешту майна боржником не оскаржувався, неправомірність/незаконність рішень, дій чи бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення, в судовому порядку не встановлювалась, а тому відсутні всі складові цивільно-правової відповідальності.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання майнової шкоди неправомірними діями, бездіяльністю посадових осіб державної виконавчої служби.

17 квітня 2025 представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що наданий представником відповідача відзив складений з порушенням ст. 178 ЦПК України, а саме не містить документів, які підтверджують відносини, які склалися між відповідачем 1 та начальником відділу Олександром Гаврилюком, зокрема, наказ про прийняття на роботу та довіреності де мають бути зазначені повноваження останнього як представника та обмеження, у разі наявності.

Крім того, відзив не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача, не містить заперечення проти вимог та обставин позову, не зазначено, якими доказами та нормами права обґрунтовує свої заперечення, не містить жодного доказу на підтвердження викладених обставин та заперечень, а також не містить документів і доказів, які не можуть бути подані із відзивом, із зазначенням причин їх неподання, не містить доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

23 квітня 2025 року представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить поновити строк на подачу відзиву та відмовити в задоволені позову. Обгрунтовуючи свої заперечення зазначив, що згідно висновку про вартість майна підписаного оцінювачем генеральним директором ТОВ «Експерта служба України» Душинським Є.І. вартість об`єкту оцінки склала 16 219 грн.

Єдиною неправомірною дією АТ КБ «ПриватБанк», яка зазначена в позовній заяві, на думку позивача, є направлення заяви про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця за виконавчим листом виданим згідно рішення Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі № 372/854/13.

Приймаючи до свого провадження та відкриваючи 26.03.2020 року виконавче провадження № 61655927 приватний виконавець діяв згідно п. 7, 9 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» мав обов`язок перевірити чи підлягає виконанню виконавчий документ, чи передбачає виконання рішення застосування примусового виконання рішення.

Жодних активних дій банк з приводу визначення вартості предмета майна, забезпечення проведення електронних торгів не вчиняв, а тому покладання відповідальності на банк є неможливим.

В свою чергу, позивачем в позові не наведені, а матеріали справи не містять обов`язкові елементи для покладення відповідальності на АТ КБ «ПриватБанк» з відшкодування шкоди.

Позивачем не доведено настання шкоди, в діях банку не було встановлено не правомірності, між діями банка і шкодою, яка на думку позивача існує, відсутній безпосередній причинний зв`язок, вина АТ КБ «ПриватБанк» не встановлена.

Також представник відповідача зазначив, що позивач з 2014 року по 2023 рік ніяким чином не цікавилася виконавчим провадженням, ніяких активних дій щодо оскарження дій виконавця не вчиняла. Станом на 2025 рік акт опису та арешту майна боржника позивачем не оскаржувався, скарги на дії чи бездітність посадової особи державної виконавчої служби позивачем не подавалися.

Крім того, 10.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 24.10.2013 року № 372/854/13 виданого Обухівським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.04.2025 відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю зазначених суб`єктів владних повноважень, не визначено якими доказами це підтверджується.

29 квітня 2025 представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що наданий представником відповідача відзив складений з порушенням ст. 178 ЦПК України, а саме довіреність долучена до відзиву, посвідчена із очевидним застосуванням механічних засобів відтворення відбитку печатки та власноручного підпису факсиміле та за допомогою програми Adobe Photoshop шляхом накладення вирізаного малюнка печатки та підпису на довіреність від імені голови правління банку Герхарда Бьоша, що не передбачено процесуальним законодавством.

Крім того, відзив не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача, не містить заперечення проти вимог та обставин позову, не зазначено, якими доказами та нормами права обґрунтовує свої заперечення, не містить жодного доказу на підтвердження викладених обставин та заперечень, а також не містить документів і доказів, які не можуть бути подані із відзивом, із зазначенням причин їх неподання, не містить доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

02 червня 2025 року представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подано заяву про застосування строків позовної давності.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Попелюх Т.І. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позову заяву.

Представник відповідача Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи ДП «Сетам» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень, заяв, клопотань суду не надав.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Я.А. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень, заяв, клопотань суду не надав.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, подані сторонами, повно і всебічно оцінивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31.01.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого останній було надано кредит в загальній сумі 5 000 доларів США.

31.01.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого остання поручилась відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним вище кредитним договором.

Вказані обставини встановлені заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2013 року по справі № 372/854/13-ц, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 204413- СRED від 31.01.2008 року в розмірі 44 768 грн. 88 коп., що станом на 15.01.2013 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 14 562 грн. 73 коп., заборгованості по процентам в розмірі 27 836 грн. 20 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2 119 грн. 91 коп., а також судові витрати в розмірі 223 грн. 85 коп. Рішення набрало законної сили 27.07.2013.

Положеннями ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовне певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростованні особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

24.10.2013 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист по цивільній справі № 372/854/13-ц на виконання вищезазначеного рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими

нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону

підлягають примусовому виконанню.

11.11.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Киркова Л.Р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 40691602.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, білого кольору , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

15.10.2014 року в м. Обухів, по вул. Миру, 16, державний виконавець Курашова Катерина Вікторівна, у присутності понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представника стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» склала акт опису та арешту майна, відповідно до якого вилучено: « транспортний засіб ЗАЗ 110557 д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, належного на праві приватної власності ОСОБА_1 . Часткова корозія всього кузова, деформовано задній бампер. Автомобіль вилучено без ключів та технічного паспорта».

При цьому, в акті опису та арешту майна від 15.10.2014 року не зазначено про наявність будь якого іншого майна.

Описане та арештоване майно за актом опису та арешту майна від 15.10.2014 державний виконавець передав на відповідальне зберігання стягувачу у виконавчому провадженні - Банку. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Мінін Сергій Олександрович, який під особистий підпис в акті повідомлений про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Акт опису та арешту майна містить застереження про заборону відчуження майна.

Позивач у своєму позові зазначає, що вартість транспортного засобу ЗАЗ 110557, а також майна яке знаходилося в ньому, державним виконавцем не визначалася, електронні торги не проводилися.

В той час як представник Обухівського відділу державної виконавчої служби у своєму відзиві зазначив, що в матеріалах виконавчого провадження збережено інформацію, що 15.10.2014 державним виконавцем направлено боржнику копію акту опису й арешту майна боржника за адресою його проживання: АДРЕСА_1 (вих. № 14967). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта», копію акту опису й арешту майна боржника вручена особисто 24.10.2014 року. 17.01.2015 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності. 11.06.2016 до відділу надійшов висновок про вартість описаного майна боржника. 11.07.2016 державним виконавцем направлено боржнику копію висновку про вартість описаного майна боржника за адресою його проживання: АДРЕСА_1 (вих. № 8354).

Ухвалою суду від 03.06.2025 року витребувано в Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), матеріали виконавчого провадження № 40691602, зокрема щодо вчинення виконавчих дій відносно транспортного засобу ЗАЗ 110557 д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до відповіді начальника Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області № 106667 від 19.06.2025 наданої на виконання ухвали суду від 03.06.2025, згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження № 40691602 з примусового виконання виконавчого листа № 2-584/13 від 24.10.2013 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 44 992, 73 грн. 30.10.2019 державним виконавцем керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про аовернення виконавчого документа стягувачу. Надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 40691602 немає можливості в зв`язку із знищенням архівних справ. Виконавчий лист № 2-584/13 від 24.10.2013 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області повторно не надходив та не перебуває.

Відтак, суд позбавлений можливості перевірити які виконавчі дії проводилися в межах виконавчого провадження № 40691602 та чи проводилися взагалі.

30.10.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану по виконавчому провадженню № 40691602, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 №У «Про виконавче провадження»

26.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. відкрито виконавче провадження № 61655927, на примусове виконання виконавчого листа № 372/854/13-ц виданого 24.10.2013 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 44768 грн. 88 коп. а також судових витрат у розмірі 223 грн. 85 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Я.А. від 26.03.2020 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження 46079, 21 грн.

13.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на ЗАЗ 110557 Таврія-Пікап, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 ? 2005 року випуску, колір білий, коробка передач механічна, паливо бензин.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Маляра Я.А. від 20.11.2024 призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Експертна служба України» для надання звіту про оцінку транспортного засобу ЗАЗ 110557 Таврія-Пікап, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» вартість транспортного засобу ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 станом на 25.11.2024 становить 16 219,00 грн.

Вказаний висновок сторонами не оспорюється.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, не вчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій, а також розпорядження банком з 15.10.2014 року по 18.10.2017 рік транспортним засобом на власний розсуд, призвело до невиконання судового рішення, а тому вона має право, зокрема, на відшкодування майнової шкоди, в частинні знецінення транспортного ЗАЗ 100557, а також втрати майна, яке знаходилося в серединні вищезазначеного транспортного засобу.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Частиною другої статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені у статтях 1173 та 1174 ЦК України.

Зокрема статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Разом з тим, позивачем не надано доказів оскарження дій та/або бездіяльності державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 40691602.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

В постанові Верховного Суду від 03.12.2019 року (справа № 686/26653/18, провадження № 61-12277св19) зроблено висновок, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана іншими обставинами.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 18.03.2021 року (справа № 461/2321/20)

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Проте, щодо розміру матеріальної шкоди не застосовується презумпція, передбачена ч. 2 ст.1166 ЦПК України, оскільки в ній чітко зазначено, що тільки обов`язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу, а про розмір заподіяної шкоди мова не йде.

Так, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. Подібний висновок містить постанова Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20.

Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди декількома особами, обов`язковими умовами є наявність спільного наміру та заподіяння шкоди внаслідок спільності дій.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та за принципом змагальності сторін доводяться особою, яка звертається із відповідними вимогами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

З наведено вбачається, що обов`язок доведення факту завдання шкоди та обґрунтувати її розмір покладено саме на позивача. Однак, жодних доказів позивачем до суду не надано.

Так, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що не вчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому вона має право, зокрема, на відшкодування майнової шкоди, в частинні знецінення транспортного ЗАЗ 100557, а також втрати майна яке знаходилося в серединні вищезазначеного транспортного засобу.

Проте, в матеріалах справах відсутній документ, що підтверджує дійсну вартість транспортного засобу ЗАЗ 110557, на момент вилучення транспортного засобу. Крім того, відсутні докази того, що вказаний транспортний засіб з моменту вилучення зазнавав будь яких змін чи пошкоджень, відсутні відомості щодо умов його зберігання, відсутні відомості щодо його експлуатації, що в свою чергу могло призвести до зміни технічного стану та фізичного зносу, та в подальшому вплинути на вартість вказаного транспортного засобу.

Надані позивачем роздруківки з сайтів жодним чином не підтверджують вартість автомобіля ЗАЗ 100557 ЗАЗ 110557, днз 274-30 КК 2005 року випуску належного позивач.

В матеріалах справи наявний лише висновок про вартість майна, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» від 25.11.2024 року, відповідно до якого, вартість транспортного засобу ЗАЗ 110557, 2005 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 станом на 25.11.2024 становить 16 219,00 грн. Вказаний висновок сторонами не оспорюється.

Крім того, позивач зазначила, що в транспортному засобі станом на 15.10.2014 року знаходилося наступне майно: окуляри Polaroid вартістю 6 доларів США еквівалент 50 грн.; принтер Kyocera FS-1030 D вартістю 700 доларів США еквівалент 28 000 грн.; акумулятор автомобільний Bosch 100А 0092s50130 вартістю 174 доларів США еквівалент 1390 грн.; ноутбук Fujitsu lifebook AH531MR вартістю 375 доларів США еквівалент 2999 грн.; принтер HP deskjet 3050 вартістю 93 доларів США еквівалент 749 грн.; флеш пам`ять Scandisk Cruzer Switch вартістю 20 доларів США еквівалент 159 грн. Проте жодного доказу наявності у власності позивача переліченого майна та його вартості, а також те що воно могло перебувати у вилученому державним виконавцем транспортному засобі ЗАЗ 110557позивачем не надано.

Відтак, з наданих позивачем документів не можливо встановити а ні факт завдання шкоди, а ні її розмір, тому відсутні всі необхідні умови для прийняття рішення про відшкодування шкоди, оскільки відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 202/10602/22зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 . сформульовані загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Разом з тим, позивач не довела належними та достатніми доказами факт заподіяння їй моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів, обставини на які покликається позивач в обґрунтування заподіяної їй моральної шкоди є абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами,неправомірність та протиправність дій відповідачів не встановлена, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає що позивачем не доведено належним чином наявність у даному випадку складу цивільного правопорушення, а саме, факт спричинення шкоди, її дійсний розмір, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між діями відповідачів та негативними наслідками. Отже, законних підстав для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності в частині відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог відповідно до заяви представника відповідача суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

У постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в позові, підстави для стягнення з відповідачів судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державне підприємство «Сетам», Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 грудня 2025 року.

Суддя: О.Б. Тиханський