Справа № 635/7568/24
Провадження № 2/635/1034/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

за участі представника позивача Агаєвої С.М.,

секретар судового засідання Пальчук Е.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частки будинку приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Агаєва С.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 право індивідуальної власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , виключивши вказану частку із спадкової маси майна після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; залишити у спадковій масі 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка підлягає розподілу між спадкоємцями в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позову позивачем зазначено, що 08 червня 2004 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З того часу ОСОБА_4 став проживати з ОСОБА_1 , позивачем по справі, а 07.07.2007 року між ними було зареєстровано шлюб. З початку спільного проживання ними було розпочато будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_4 придбав за договором купівлі-продажу земельної ділянки у 2004 році. Згідно технічної документації ними було збудовано ганок літ. «аб» (бетон, цегла, площа 3,2 кв.м.), погріб літ. «а7» (зем. роб. фундамент, цегляні стіни, залізобетонне перекриття, цегляні сходи, з проведенням електрики, площа 6,5 кв.м., висота 2.10 м., об?єм 14 куб.м.), вхід в підвал літ «а8» (бетон, шифер, площа 3,4 кв.м.), басейн літ «а» (зем. роб. фундамент, цегляні стіни, бетонна підлога, площа 2,8 кв. м., висота 1,20 м., об?єм 3 куб.м.), навіс літ. «Б» (цегляний фундамент, цегляні стіни, металева покрівля, бетонна підлога, площа 23,4 кв.м.), сарай літ. «В» (бетонний фундамент, бетонні стіни, залізобетонне перекриття, площа 8,7 кв.м., висота 2,40 м., об?єм 21 куб.м.), вбиральня літ. «Г» (зем. роб. фундамент, бетонно-цегляні стіни, залізобетонне перекриття, підлога з плитки, площа 4,1 кв.м., висота 2,40 м., об?єм 10 куб.м.), оглядовий колодязь літ. «№1» (цегляний, 1 шт.), ворота літ. «3» (металеві, площа 6,6 кв.м.), огорожа літ. «№4» (цегляна, площа 26,6 кв.м.), ворота з хвірткою літ. «№5» (металеві, площа 9,2 кв.м.), огорожа літ. «№6» (залізобетонні плити, цегла, площа 24,0 кв.м.), огорожа літ. «№7» (шифер, площа 63,9 кв. м.), огорожа літ. «№8» (металева сітка, площа 100,5 кв.м.).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.07.2006 року за ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 як за забудовником. Проте будинок на момент набуття права власності потребував добудови та ремонту. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилась спадщина, яку в шестимісячний строк прийняли син померлого від першого шлюбу ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_6 та дружина померлого ОСОБА_1 . Мати померлого ОСОБА_6 оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після її смерті спадщину прийняв єдиний спадкоємець її син ОСОБА_2 , з яким вона проживала на момент смерті.

ОСОБА_1 звернулась до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області із усною заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя по спадковій справі №51/2009 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 0:00:011:0023, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією адресою. Постановою нотаріуса Ольховської Л.М. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки провести перевірку по даній спадковій справі факту належності майна подружжю на праві спільної сумісної власності не видалось можливим, так як все спадкове майно придбано спадкодавцем до реєстрації шлюбу з його дружиною ОСОБА_1 . Інші заяви про прийняття спадщини або відмову від неї до держконтори не надходили, будь-які свідоцтва по вказаній справі держконтора не видавала.

Після смерті ОСОБА_4 інші спадкоємці не звертались до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, не вживали дій щодо його збереження, оплати комунальних платежів та не проводили добудову і ремонт в будинку. Саме позивач поліпшувала його стан, оскільки незважаючи, що він був введений в експлуатацію, його не було доведено до житлового стану, так як внутрішні роботи в ньому не проводилися. На момент смерті ОСОБА_4 будинок залишався практично у непридатному стані, в ньому не було опалення, водогону, сучасного ремонту, господарських споруд. На сьогодняшній день позивач самостійно займається розбудовою будинку, постійним покращенням його загального і житлового стану, проводить певні ремонтні роботи, на відміну від сина та матері померлого, які ніколи не займалися будинком, що змусило її звернутись до суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_7 надійшла до суду заява, в якій вона позовні вимоги підтримала і просила провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в яких позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 червня 2024 року був розірваний шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданого 08.06.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м.Харкова.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, 07 липня 2007 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №4 Харківського міського управління юстиції.

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок був зареєстрований за ОСОБА_4 03.08.2006 року, як за забудовником, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11.07.2006 року справа №2-2867/06, що підтверджується копією рішення та Витягом про реєстрацію права власності на не6рухоме майно КП «Харківське бюро технічної інвентаризації».

Як вбачається із постанови державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М. від 23.02.2024 року до нотаріуса 21.02.2024 року з усною заявою звернулася ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя по спадковій справі №51/2009 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 0:00:011:0023, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією адресою.

Вказаною постановою нотаріуса Івакіній О.В. було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтв про право власності у спільному сумісному майні подружжя на частку у праві спільної власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та частку в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 0:00:011:0023, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спадкове майно придбано спадкодавцем ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з його дружиною ОСОБА_1 .

Крім того, в постанові зазначено, що шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , до держконтори із заявами про прийняття спадщини звернулися син померлого ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_6 та дружина померлого ОСОБА_1 , інші заяви про прийняття спадщини та/або відмову від спадщини до держконтори не надходили. Будь-які свідоцтва по вказаній спадковій справі держконтора не видавала.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданого Малоданилівською селищною радою Харківського району Харківської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як на підставу для задоволення позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач з початку спільного проживання з ОСОБА_4 розпочали будівництво будинку, а потім після смерті чоловіка вона як дружина спадкодавця, з 2008 року одноособово поліпшувала його стан, проводила ремонтні роботи, внутрішні роботи, придбавала меблі і сантехніку, здійснювала добудови, на підтвердження чого надала технічний паспорт на будинок від 30.05.2005 року, технічний паспорт від 28.11.2023 року, копії товарних чеків, видаткових накладних, замовлень та договорів на придбання товарів.

Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_9 від 21.05.2024 ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на дату оцінки складає 4403400,00 грн. без ПДВ, в тому числі ринкова вартість невід`ємних поліпшень (ремонтні роботи проведені в період 2008-2024 років) в житловому будинку складає 1449000,00 грн. без ПДВ.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 2 статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Стаття 1267 ЦК України визначає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).

Предметом спору є визнання права індивідуальної власності позивача ОСОБА_1 на 1/3 частку житлового будинку, який є спадковою масою, після смерті ОСОБА_4 , змінивши частки спадкоємців у спадковому майні, оскільки після смерті чоловіка вона суттєво поліпшила будинок і збільшила його вартість на 32% (1/3) від загальної вартості житлового будинку.

Як на підставу для перерозподілу часток у спадковому майні позивач зазначає, що після смерті чоловіка, у період з 2008 -2024 року нею одноособово був зроблений капітальний ремонт в будинку, покращився його загальний стан, його відремонтовано, виконано ряд добудов.

В той час, як зазначалося вище, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_4 до укладення шлюбу із ОСОБА_1 і не є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже єдиним власником спірного будинку був померлий ОСОБА_4 .

Після його смерті прийняли спадщину за законом у рівних частках троє спадкоємців- син померлого ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_6 та дружина померлого ОСОБА_1 , тобто кожен по 1/3 частині спадкового майна.

Докази того, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, змінили розмір частки у спадщині щодо нерухомого майна-будинку на користь позивачки відсутні.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

На момент набуття ОСОБА_4 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 він не перебував у шлюбі з позивачкою, спірний будинокне належність до спільної сумісної власності подружжя, і доказів протилежного позивачем не надано, а отже підстави для визнання за позивачкою права індивідуальної власності на 1/3 частку житлового будинку і виключення її із спадкової маси після смерті ОСОБА_4 відсутні.

Представник позивача як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на ч.3,4 ст.357 ЦК України стосовно збільшення часток співвласника у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України позов про визнання права власності пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір про визнання права власності потрібно враховувати те, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником, а відповідачем - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Оскільки набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, у вирішенні спорів про право власності установленню підлягає, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 908/236/18.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно частиною 1 статті 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього, бо право на спадкове майно у них виникає з моменту відкриття спадщини.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для залучення до спадкування осіб, що подали заяву, склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин витребовуються відповідні документи.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 609/1231/19.

Верховний Суд зазначив, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 у встановлений законом строк, ОСОБА_1 набула право на отримання частки у спадщині після померлого чоловіка нарівні із іншими спадкоємцями першої черги, але не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.

Отже вона набула право володіння і користування успадкованим майном, але не набула права розпоряджатися спадковим майном, оскільки не оформила права власності на нього у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Суть державної реєстрації полягає у фіксації відповідного факту, яка вчиняється за зверненням заявника на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній

об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону).

Спадкоємець не може здійснювати перебудову майна без реєстрації права власності, оскільки для проведення будь-яких ремонтних чи будівельних робіт необхідно мати документальне підтвердження права власності, що надається після оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Проведені позивачкою після смерті чоловіка у період з 2008 -2024 року на власний розсуд ремонти і добудови в спірному будинку не створюють правових підстав для перерозподілу спадщини.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування здійснених нею витрат на проведення ремонтно будівельних робіт у житловому будинку і витрат на утримання майна з інших спадкоємців у разі їх підтвердження відповідними доказами.

Отже проведені позивачем ремонтні і будівельні роботи після смерті спадкодавця не підтверджують правовий статус 1/3 частини спадкового майна, як особистого майна ОСОБА_1 , і підстави для виключення 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 із спадкової маси відсутні.

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд зазначив, що враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, відповідно до якої неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №5023/5383/12, від 14.07.2021 у справі № 441/1371/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19)».

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частки будинку приватною власністю -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 ;

Відповідач- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Суддя С.А.Лук`яненко