Справа №297/2663/25
28 листопада 2025 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Геревич Т.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6800 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн., заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23 вересня 2024 року.
Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 23 вересня 2024 близько 08 год. 45 хв. по вул. Мукачівській в м. Берегове Закарпатської області ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Chrysler 200» д.н.з. НОМЕР_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було суттєво пошкоджено його транспортний засіб марки FIAT моделі DOBLO 2012 року випуску НОМЕР_2 . Вину ОСОБА_2 встановлено постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.12.2024 по справі №297/4187/24. У зв`язку із вказаною ДТП він вимушений був негайно вжити заходи щодо проведення ремонту свого транспортного засобу за власні кошти. Ремонт було проведено у ФОП ОСОБА_3 за 800 грн., та було використано запасні частини, які він придбав за 6000 грн.. Завдані йому збитки відповідач не відшкодував по сьогоднішній день. На його вимогу сплатити завдані збитки останній відмовив у нецензурній формі. Враховуючи глибину його моральних страждань внаслідок ДТП з вини відповідача, поведінку останнього після скоєного, вважає, що через протиправні дії відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 3000 грн.. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь матеріальну шкоду в розмірі 6800 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн. та витрати на правничу допомогу.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду клопотання, згідно яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, проти заочного рішення не заперечують (а.с. 29-31).
Відповідач ОСОБА_2 , в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не поводомив, заяв про відкладення судового розгляду справи чи відзиву на позов від нього не надходило (а.с. 27-28).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винним уу вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 850 грн. (а.с. 8-9).
Так, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що 23 вересня 2024 року о 08:45 год. по вул. Мукачівській в м. Берегове, керуючи автомобілем марки «Chrysler 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахувавши дорожню обстановку та боковий інтервал, внаслідок чого дзеркалом зачепив дзеркало іншого припаркованого автомобіля марки «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та який від удару отримав механічні пошкодження, зокрема, пошкодив ліве бокове дзеркало, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху.
Як встановлено, причиною вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання водієм ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху.
Вказана постанова набрала законної сили 31 грудня 2024 року (а.с. 8-9).
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).
Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Так, згідно видаткової накладної №1525 від 18 листопада 2024 року, вартість ремонту та технічного обслуговування автомобіля ОСОБА_1 становить 800 грн., а згідно видаткової накладної №168 424 від 10.10.2024 вартість запчастин (дзеркало, поворот) на автомобіль "FIAT DOBLO" становить 6000 грн. (а.с. 6-7, 14).
Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині відшкодування завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23 вересня 2024 року, збитків в сумі 6800, 00 грн. доведеними, такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивач, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 3 000 гривень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України,- моральна шкода полягає в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦП України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушенння, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правовової відповідальності обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявість такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру моральної шкоди, що слід стягнути з відповідача в користь позивача, суд враховує ступінь психологічних страждань позивача, те, що останній внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23 вересня 2024 року, зазнав душевних страждань, так як у відшкодуванні завданої шкоди в добровільному порядку відповідачем йому було відмовлено, крім того, враховує ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діями відповідача, а також враховуючи конкретні обставини справи та виходячи зі справедливості та розумності, моральну шкоду позивача суд оцінює в 3 000 грн..
За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди доведеними, такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов та будь-яких заперечень з приводу позовних вимог позивача не надав.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу, при цьому, розмір таких витрат в позовних вимогах позивач не конкретизував.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Так, на ствердження розрахунку та сплати позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги жодних доказів не надано.
Відповідно до абз. 3. 4 п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Так, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо сплати ним витрат адвокату за надання професійної правничої допомоги, суд вважає в задоволенні таких відмовити.
Разом з тим, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. (а.с. 15).
Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1195, ЦК України, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України,
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 - 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 в користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..
В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Олександр ФЕЙІР