Провадження №: 2/336/3161/2025
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом учасників клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку для примирення подружжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами.

Ухвалою суду від 21.07.2025 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. Визнана обов`язковою явка позивача в наступне судове засідання.

27.08.2025 року відповідач направила до суду відзив на позовну заяву та заявила клопотання про надання строку для примирення терміном на 6 місяців.

В клопотанні посилалась на те, що припинення подружніх стосунків між сторонами мало короткочасний характер та подружжя через 1 місяць після припинення відносин, вже відновили їх.

Позивач 10.10.2025 року направив до суду заяву в якій наполягав на задоволенні позову та висловив заперечення проти задоволення клопотання відповідача та надання сторонам строку для примирення, оскільки має інші відносини, шлюб заважає у придбанні нерухомості та вже не має почуттів до ОСОБА_1 . Просив здійснювати подальший розгляд справи без його участі.

03.12.2025 року відповідач направила до суду заяву в якій вказала про визнання позову та просила не розглядати клопотання про надання строку для примирення через те, що протягом тривалого строку подружжя не досягло взаєморозуміння. Справу просила розглянути за її відсутності.

Сторони у судове засідання 03.12.2025 року не з`явились на підставі поданих раніше заяв.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку в судове засідання всіх учасників справи.

При вирішенні клопотання відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 ч. 4 Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За ст. 21 ч. 1 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, у відповідності до положень ст. 24 ч. 1 СК України.

Як вказує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

За ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як вказує ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 240 ч. 7 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Стаття 251 ч. 1 п. 4 ЦПК України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

За ст. 253 ч. 1 п. 3 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу в якому зазначив про втрату почуття любові, поваги один до одного та байдужість до сімейних відносин. Наразі стосунки між позивачем та відповідачем припинені з квітня 2025 року, тому ОСОБА_2 не має бажання проживати у шлюбі з ОСОБА_1 у формальному шлюбі та вважає безпідставним надання строку для примирення.

Відповідач у своєму відзиві заперечує наведені позивачем підстави для розірвання шлюбу вказуючи про відновлення шлюбних відносин та надію на збереження шлюбу, тому просила суд надати сторонам строк для примирення.

Згодом звернувшись до суду з заявою, вказала про визнання позову та відсутність взаєморозуміння подружжя, у зв`язку з чим просила не розглядати подане раніше клопотання.

За таких обставин, оскільки відповідач не підтримала клопотання про надання сторонам строку для примирення, позивач заперечував проти наведених відповідачем обставин та підстав для надання сторонам строку для примирення, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання та надання сторонам строку для примирення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 240, 251, 253, 260, 261, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку для примирення подружжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.І. Дацюк