Справа № 463/1554/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/2868/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Цьона С. Ю.,

з участю представника відповідача адвоката Мірошнікова П. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 правонаступником якої є ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_3 , будучи службовою особою АТ «Ощадбанк», шляхом обману заволоділа її грошовими коштами.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 366 КК України, щодо незаконного збагачення та заволодіння належними ОСОБА_1 грошовими коштами на загальну суму 41 705 грн та 1 918,50 доларів США.

Зазначає, що її цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, в кримінальному провадженні залишено без розгляду за її заявою.

Позивач вважала, що з відповідача, як роботодавця ОСОБА_3 , підлягають стягненню майнова шкода, завдана злочином, та 85 373, 31 грн інфляційних втрат, які полягають у втраті купівельної спроможності коштів в умовах інфляції з моменту їх втрати 5 листопада 2008 року та 16 листопада 2009 року і до часу звернення до суду.

За таких обставин просила стягнути з відповідача 127 078, 31 грн та 1918,50 доларів США, з яких: 41 705 грн та 1 918,50 доларів США суми вкладів, а 85 373, 31 грн інфляційні втрати.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнено з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 127 078,31 грн і 1 918,50 доларів США на відшкодування майнової шкоди та 6 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнено з АТ «Ощадбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1811,22 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що протиправними діями працівника відповідача ОСОБА_3 , яка перебувала на посаді завідуючої ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення 10013/0289 м. Львів (І-типу) філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків позивачу завдано майнової шкоди. Вказані обставини встановлені вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, тому, за висновком місцевого суду, не підлягають доказуванню. За таких обставин суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення суми вкладів у розмірі 41 705 грн та 1 918,50 доларів США.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про необхідність стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі, пославшись як на підставу їх стягнення на частину другу статті 625 ЦК України.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанцій про задоволення позову, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відхиляючи доводи заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначив, що порушення права ОСОБА_1 встановлено вироком суду від 9 березня 2017 року, яким ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину щодо заволодіння грошовими коштами позивача, а з позовом остання звернулася 27 березня 2018 року, тобто в межах позовної давності.

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в інтересах якого діє адвокат Мірошніков Петро Вікторович, задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інфляційний втрат у розмірі 85 373, 31 грн та в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цих частинах направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суми вкладів у розмірі 41 705 грн та 1 918,50 доларів США змінено, шляхом викладення їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови із залишенням їх резолютивних частин щодо вказаних позовних вимог без змін.

16 вересня 2024 року справа надійшла до Львівського апеляційного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 січня 2025 року заяву судді Шандри М. М. про самовідвід задоволено. Відведено суддю Шандру М.М. від розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено суддю Копняк С. М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено суддю Копняк С. М., склад колегії: судді Бойко С.М., Ніткевич А. В.

Відтак, в апеляційному порядку розглядається апеляційна скарга АТ «Ощадбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Ощадбанк» інфляційних втрат у розмірі 85 373,31 грн та в частині розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга в цій частині мотивована тим, що судом не надано належної оцінки запереченням банку проти розрахунків позивача та невірно визначено період прострочення, а саме з моменту злочинного заволодіння грошовими коштами, які позивач мала намір внести на вкладний (депозитний) рахунок, до моменту пред`явлення позову до банку. Крім того, районний суд не взяв до уваги заявлене представником відповідача клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог в частині суми інфляційних втрат за період до 26 березня 2015 року, тобто понад 3 роки до дати пред`явленого нею 26 березня 2018 року позову. Вважає, що судові витрати сторін судового процесу відповідно до статті 137 ЦПК України розподілу не підлягають, оскільки належно не підтверджені.

У січні 2025 року від АТ «Ощадбанк» надійшла заява про поворот виконання рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року залучено до участі у справі як правонаступника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який як убачається з матеріалів спадкової справи є єдиними спадкоємцем щодо майна позивачки, котрий прийняв після її смерті спадщину.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення індексу інфляції з суми вкладів в національній валюті у розмірі 85 373,31 грн, та направляючи її у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанцій не досліджував питання, коли ОСОБА_1 звернулася до банку з вимогою про повернення вкладу та з якого саме моменту підлягають нарахуванню інфляційні втрати на суму боргу у порядку частини другої статті 625 ЦК України, що має значення для правильного вирішення цих позовних вимог. Враховуючи висновок суду касаційної інстанції про направлення справи у відповідній частині на новий розгляд, скасуванню підлягає постанова суду апеляційної інстанцій в частині залишення без змін рішення місцевого суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, оскільки визначити пропорційність задоволених позовних вимог на теперішній час неможливо.

Судами встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року у справі № 463/3982/14-к, залишеним у частині обставин, встановлених щодо ОСОБА_1 , без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191 КК України та частиною першою статті 366 КК України.

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_3 , імітуючи договірні відносини з банком, без укладення депозитних договорів, відкриття депозитних рахунків та внесення на них грошових коштів у період з 5 листопада 2008 року до 28 лютого 2012 року заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 на загальну суму 57 014 грн, а саме 5 листопада 2008 року 35 000 грн, 16 листопада 2009 року 6 705 грн, 25 січня 2011 року 17,5 доларів США (на 25 січня 2011 року за курсом Національного банку України (далі НБУ) становило 139 грн) та 28 лютого 2012 року 1 901 доларів США (на 28 лютого 2012 року за курсом НБУ становило 15 170 грн).

Також зі змісту вказаного вироку суди встановили, що в період заволодіння коштами ОСОБА_1 . ОСОБА_3 перебувала на посаді завідуючої ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого без балансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», розташованого на вулиці Медової Печери, 39 у місті Львові.

Суди встановили, що вирок Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року набрав законної сили 24 жовтня 2017 року.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 453-1 цього Кодексу, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення індексу інфляції не у повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, виходячи з такого.

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом у даній справі про відшкодування заподіяної майнової шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції вказано на втрату купівельної спроможності грошових коштів у національній валюті з моменту їх втрати і на час вирішення спору судом.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення купівельної спроможність грошових коштів у національній валюті у сумі 41 705 грн 00 коп., якими заволоділа ОСОБА_3 5 листопада 2008 року та 16 листопада 2009 року.

Поряд з цим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення індексу інфляції судом першої інстанції не досліджувалось питання, коли ОСОБА_1 звернулася до банку з вимогою про повернення вкладу та з якого саме моменту підлягають нарахуванню інфляційні втрати на суму боргу у порядку частини другої статті 625 ЦК України, що має значення для правильного вирішення цих позовних вимог. Крім цього, судом першої інстанції не було надано правової оцінки заявленому представником відповідача клопотанню про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 в частині суми інфляційних втрат за період до 26 березня 2015 року, тобто понад 3 роки до дати пред`явленого позову.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Майнова шкода, заподіяна позивачу внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 встановлена судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать позивачу на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Частиною першою статті 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Під шкодою, що завдана майну ОСОБА_1 , необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки з моменту їх втрати - 5 листопада 2008 року та 16 листопада 2009 року і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Позивачем визначено період прострочення: з моменту заволодіння грошовими коштами - до моменту пред`явлення позову. Також зазначено що заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні було залишено без розгляду на підставі поданої позивачем заяви. Зазначений цивільний позов було подано 02 жовтня 2014 року. ОСОБА_1 вирок суду у частині встановленого розміру заподіяної їй шкоди не оскаржувала.

Із позовом у даній справі позивач звернулася лише 26 березня 2018 року, згідно розрахунку ОСОБА_1 розмір інфляції за період з 5 листопада 2008 року до 26 березня 2018 року становить 85 373 грн 31 коп. При цьому позивач не просила поновити пропущений нею строк для звернення до суду із вимогами щодо стягнення розміру інфляції, доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку не надала.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, суму інфляційних втрат належить рахувати в межах строку позовної давності.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що розрахунковий період для стягнення суми інфляції на користь ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , є з 26 березня 2015 року до 26 березня 2018 року. Сума інфляційних втрат у цей період становить 24 002 грн 30 коп.

Відповідно, рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 85 373 грн 31 коп. підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про стягнення інфляційних втрат у розмірі 24 002 грн 30 коп. У стягненні іншої частини інфляційних втрат належить відмовити за пропуском позовної давності.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України розмір судових витрат, який підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, 1 184 грн 88 коп. судового збору та 3 925 грн 12 коп. витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

До заяви відповідача від 20 січня 2025 року про поворот виконання рішення долучено докази виконання АТ «Ощадбанк» в повному обсязі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року у справі № 463/1554/18, а саме долучено меморіальні ордери, відповідно до яких 02 грудня 2020 року АТ «Ощадбанк» сплачено на користь держави 1 811 грн 22 коп. та 04 грудня 2020 року сплачено на користь ОСОБА_1 133 078 грн 31 коп. та 1 918,50 доларів США.

Отже, за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року у справі №463/1554/18, у частині позовних вимог, які є предметом апеляційного перегляду, відповідачем АТ «Ощадбанк» 02 грудня 2020 року фактично сплачено на користь держави 1 811 грн 22 коп. судового збору, та 04 грудня 2020 року фактично сплачено на користь позивача ОСОБА_1 85 373 грн 31 коп. інфляційних втрат і 6 000 грн 00 коп. - витрат на оплату правничої допомоги, - тому у зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції у зазначеній частині та ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в меншому розмірі (24 002 грн 30 коп. інфляційних втрат, 3 925 грн 12 коп. витрат на оплату правничої допомоги та 1 184 грн 88 коп. судового збору) наявні підстави для вирішення судом апеляційної інстанції питання про поворот виконання відповідно до статті 444 ЦПК України.

Враховуючи що апеляційним судом приймається нове рішення про задоволення позовних вимог в меншому розмірі (24 002 грн 30 коп. інфляційних втрат, 3 925 грн 12 коп. витрат на оплату правничої допомоги та 1 184 грн 88 коп. судового збору), яка фактично є виконана відповідачем АТ «Ощадбанк» і новому виконанню не підлягає, тому надлишково сплачені відповідачем АТ «Ощадбанк» на користь позивача ОСОБА_1 та в дохід держави грошові кошти підлягають повороту виконання на користь відповідача АТ «Ощадбанк»: із ОСОБА_2 як правонаступника позивача ОСОБА_1 , на користь відповідача АТ «Ощадбанк» 61 371 грн 01 коп. інфляційних втрат (85 373,31 - 24 002, 30 = 61 371, 01) та 2 074 грн 88 коп. витрат на оплату правничої допомоги (6 000,00 - 3 925,12 = 2 074, 88); із державного бюджету на користь відповідача АТ «Ощадбанк» 626 грн 34 коп. судового збору за розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384, 444 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , про стягнення з АТ «Ощадбанк» інфляційних втрат у розмірі 85 373 грн 31 коп. та в частині розподілу судових витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 6 000 грн 00 коп., і судового збору в розмірі 1 811 грн 22 коп. - скасувати, прийнявши у цій частині нову постанову, якою стягнути з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , 24 002 грн 30 коп. інфляційних втрат, 3 925 грн 12 коп. витрат на оплату правничої допомоги, та в дохід держави 1 184 грн 88 коп. судового збору.

У стягненні з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , 61 371 грн 01 коп. інфляційних втрат відмовити за пропуском позовної давності.

Допустити поворот виконання за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року в скасованій частині: стягнути із ОСОБА_2 як правонаступника позивача ОСОБА_1 на користь відповідача АТ «Ощадбанк» 61 371 грн 01 коп. інфляційних втрат та 2 074 грн 88 коп. витрат на оплату правничої допомоги; повернути на користь відповідача АТ «Ощадбанк» із державного бюджету 626 грн 34 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич