Справа № 693/1437/25
Провадження № 2/693/771/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.12.2025р. м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в особі судді Коцюбинської Ю.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.

14.03.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 3962870.

Вказаний договір підписаний в електронній формі за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором.

Позивач зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

13.09.2021р. ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3962870 від 14.03.2021р. до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3962870 від 14.03.2021р.

Відповідач не виконує свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно договору відступлення становить 44750 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн.; заборгованість за відсотками 33750 грн.; заборгованість за комісійними винагородами -1000 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача загальний розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 44750 грн. та понесені судові витрати: суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

ІІ. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі.

15.10.2025р. Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження з повідомленням, але без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

20.10.2025р. відповідач звернувся до суду в електронній формі звернення, в якій повідомив, що проходить військову службу, починаючи з 22.04.2019р. по теперішній час, і у зв?язку з цим просить призупинити провадження або хоча б відкласти розгляд справи до завершення служби. Да даного звернення не надав відповідних доказів проходження ним військової служби.

21.10.2025р. ухвалою суду відповідачу відмовлено в зупиненні провадження у справі №693/1437/25.

23.10.2025р. представник позивача подав заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу.

27.10.2025р. представник відповідача, адвокат Рябко С.О. подав заяву про вступ у справу.

28.10.2025р. відповідач звернувся до суду в електронній формі звернення, в якій повідомив, що проходить військову службу, починаючи з 22.04.2019р. по теперішній час, і у зв?язку з цим просить призупинити провадження або хоча б відкласти розгляд справи до завершення служби. Да даного звернення не надав відповідних доказів проходження ним військової служби.

29.10.2025р. ухвалою суду відповідачу відмовлено в зупиненні провадження у справі №693/1437/25.

30.10.2025р. представник позивача подав заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу.

11.11.2025р. представник відповідача, адвокат Рябко С.О. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подання відзиву у даній справі, відмовити у задоволенні позову, вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В обгрунтування відзиву вказав, що відповідач проходить військову службу ним не було отримано копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження. Після того, як відповідач дізнався про відкриття провадження, ним було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом.

Вказані обставини унеможливили своєчасно, у встановлені строки підготувати відзив на позовну заяву, тому є наявні підстави для поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Ознайомившись із позовною заявою, сторона відповідача вважає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, оскільки не враховує дійсні обставини, тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач, звертаючись з позовом просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3962870 від 14.03.2021р. у розмірі 44750 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі становить 33750 грн.; заборгованість за комісійними винагородами у розмірі 1000 грн.

Відповідач стверджує, що ТОВ «МІЛОАН» протиправно нарахував йому заборгованість за відсотками, а також комісійну винагороду, які не підлягають стягненню у зв`язку з наступним.

Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15, від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц, від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі №591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі №336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21.

Застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед кредитодавцем, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність кредитодавця щодо наявності в особи спеціального статусу. Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі N 642/548/21.

Положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Згідно з пункту 12 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовець строкової військової служби, військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, особа офіцерського складу, яка проходить кадрову військову службу, особа офіцерського складу, яка проходить військову службу за призовом, військовослужбовець, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якого засуджено до тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, та члени його сім`ї права на пільги не втрачають.

Як вбачається з записів військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 станом на момент отримання кредиту у березні 2021 року, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2020 №14-РС проходив військову службу за контрактом.

Окрім того, згідно посвідчення серія НОМЕР_3 виданого 10 березня 2021 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 як військовослужбовець, підлягає звільненню від сплати заборгованості за відсотками за Кредитним договором № 3962870 від 14.03.2021р.

Крім того, сторона відповідача зауважує, що позивач у позові зазначає, що «на адресу відповідача направлено Повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.». При цьому, у додатках до позовної заяви відсутнє вказане повідомлення, а додана вимога про погашення кредитної заборгованості на підставі ст.ст. 530, 512, 516 ЦК України, не містить доказів направлення такого повідомлення/вимоги відповідачу.

Щодо заявлених витрат на правничу допомогу, сторона відповідача зазначила, що у наданому представником позивача акті надання послуг №697 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.07.2025р. та в детальному описі робіт включено такі послуги як «Формування додатків до позовної заяви (письмові докази)» та «Подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням», які є виключно організаційними і складовими складання позовної заяви, а тому не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. Більш того, позовна заява є загальною та типовою, не містить в собі юридичних складнощів, що свідчить про незначне витрачання часу адвокатом.

13.11.2025р. представник позивача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказав, що, враховуючи позицію представника відповідача по справі, необхідно звернути увагу суду на актуальну правозастосовну практику судів апеляційної та касаційної інстанції у правовідносинах, що є подібними до даної справи, які висвітлені зокрема у постанові Київського апеляційного суду від 23.10.2024 по справі № 755/19038/23 та постанові Верховного Суду від 04.09.2024 по справі № 426/4264/19 і полягає в наступному: «Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"- учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року та була чинною станом на визначений період спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються».

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву додано військовий квиток Серії НОМЕР_4 . Також представник відповідача долучає копію довідки форми 5, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 ; також долучено копію Посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , дата видачі 10.03.2021 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції цього Закону на момент виникнення спірних правовідносин), видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період *(вид військової служби, на який поширюються пільги для військовослужбовців у редакції ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на момент виникнення спірних правовідносин); військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу *(вид військової служби, який проходив відповідач на момент виникнення спірних правовідносин, виходячи із даних наданих представником відповідача); військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Тобто, на відповідача не поширювалися пільги визначені у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції цього закону, яка була чинною на період нарахування відсотків у спірних правовідносинах; відповідно і доводи представника відповідача щодо положення, встановленого у ч. 12 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосовно того, що військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом та члени його сім`ї права на пільги не втрачають є безпідставними, оскільки на відповідача дані пільги не поширюються. Тобто як первісному кредитору, позивачу, так і до матеріалів даної судової справи, не надано документального підтвердження, що на відповідача поширювалися пільги визначені у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції цього закону, яка була чинною на період нарахування відсотків у спірних правовідносинах.

Враховуючи документи, які представник відповідача надав до матеріалів даної справи, як докази, позивач зазначає про те, що дані документи не містять підтвердження звільнення відповідача від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Надані представником відповідача посвідчення є документами, що можуть підтверджувати наявність у відповідача статусу учасника бойових дій та права на пільги відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Натомість, підписавши кредитний договір, відповідач погодився з його умовами, що включає в себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. цього Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки зазначених вище документів відповідачем первісному кредитору надано не було.

Стосовно доводів представника відповідача щодо відсутності повідомлення відповідача про зміну кредитора зазначив, що відсутність повідомлення боржника не є підставою для визнання недійсності договору відступлення права вимоги, та не звільняє боржника від обов`язку виконати зобов`язання новому кредитору, якщо останній довів правонаступництво.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц Касаційний цивільний суд зробив висновок: «...неповідомлення боржника про заміну кредитора не впливає на дійсність правочину про відступлення права вимоги, а лише означає, що боржник може продовжувати виконання зобов`язання первісному кредитору до моменту, коли дізнається або мав дізнатися про заміну кредитора».

Аналогічну правову позицію викладено у постанові КЦС ВС від 06.02.2019 у справі №361/2105/16-ц, де суд зазначив: «Якщо боржник не повідомлений належним чином про заміну кредитора, то така обставина не впливає на дійсність самого переходу права вимоги».

Позивачем до матеріалів справи долучено: договір факторингу №07Т від 13.09.2021 р. (який не є визнаним не дійсним згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним); витяг з Додатку до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року, що містить персональні дані боржника, номер кредитного договору та розмір боргу на дату відступлення; платіжні інструкції згідно договору факторингу №07Т від 13.09.2021 р., які підтверджують оплату грошових коштів ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» за договором факторингу №07Т від 13.09.2021р.

Отже, право вимоги до відповідача у повному обсязі було належним чином набуте позивачем відповідно до статей 512514 ЦК України. Боржник був зобов`язаний виконати зобов`язання належному кредитору з моменту набуття ним таких прав. Відсутність повідомлення є лише формальним ризиком для кредитора, але не скасовує обов`язок відповідача.

Таким чином, при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Поряд з цим, в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 у справі № 6-14194св14 зазначено, що суду потрібно звернути увагу на те, що позичальник не виконує умови кредитного договору ні первинному, ні новому кредитору.

Таким чином, доводи представника відповідача, що відповідач не отримував повідомлення про відступлення права вимоги, не заслуговують на увагу суду, оскільки позичальник не був позбавлений можливості виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором на користь первісного кредитора.

Стосовно заперечень представника відповідача щодо витрат на правничу допомогу позивача, зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. підтверджуються відповідними документами. Ця сума є розумною, обґрунтованою та пропорційною, враховуючи: підготовку та подачу позовної заяви; збір та правовий аналіз доказів; ведення електронного листування з судом; участь представника у підготовці процесуальних документів.

Аргументи представника відповідача про «мінімальну трудомісткість» чи «типовість» позову не мають правового значення. Судова практика не ставить залежність розміру компенсації за правову допомогу від суб`єктивної оцінки складності справи іншою стороною. Крім того, навіть за умови спрощеного розгляду, позивач поніс витрати, які були необхідні для ефективного захисту свого порушеного права.

Правнича допомога є специфічною послугою - складно визначити її універсальну вартість, що пов`язано із індивідуальністю кожної справи. Саме тому, розмір гонорару адвокатів визначається за їх домовленістю із клієнтом. Як адвокат визначає гонорар - виходячи із власних міркувань, при цьому враховується складність справи, досвід, кваліфікація, фінансова можливість клієнта, завантаженість та інші обставини, а тому доводи представника відповідача є безпідставними.

Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме, на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. вказав, що представником відповідача не надано жодного платіжного доручення чи/або квитанції в підтвердження оплати правової допомоги (оскільки представник відповідача вказує, що ним вже було здійснено аналіз позовної заяви та підготовлено і подано відзив), які б були оформлені у встановленому законом порядку, більш того, відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт, а також заявлена сума не відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Таким чином, позивач приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості суду не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Разом з тим, представник позивача просив здійснювати розгляд за його відсутності.

17.11.2025р. представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому виклав позицію аналогічну у відзиві.

19.11.2025р. представник позивача подав додаткові пояснення, в якому просить врахувати, що ним у відповіді на відзив помилково зазначено невірне прізвище відповідача.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до записів військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2020 №14-РС призваний на військову службу за контрактом.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 10 березня 2021 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Відповідно до довідки №3128 від 06.11.2025р., виданої командиром військової частини Ч. вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у військовій частині на військовій службі за контрактом.

14.03.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 3962870.

Відповідно до п.1 Договору Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. у валюті: Українській гривні (п.п.1.2. Договору). Кредит надається строком на 30 днів з 14.03.2021 (строк кредитування) (п.п.1.3. Договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 13.04.2021 (п.п.1.4. Договору). Комісія за надання кредиту: 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п.1.5.1. Договору). Проценти за користування кредитом: 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п.1.5.1. Договору). 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п.1.6. Договору). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована (п.п.1.7. Договору). Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору.

Договір про споживчий кредит підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

До договору додано графік платежів за договором про споживчий кредит № 3962870 від 14.03.2021р., паспорт споживчого кредиту, відомість про щоденні нарахування та погашення, платіжне доручення 41491366 від 14.03.2021р. про перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 10000,00 грн. на MASTERCARD 516749XXXXXX423.

Таким чином, факт укладення вищевказаного договору знайшов своє підтвердження і не оспорюється сторонами.

Позивач зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

13.09.2021р. ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3962870 від 14.03.2021р. до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс», що підтверджується договором факторингу №07Т від 13.09.2021р., витягом з Додатку до Договору факторингу №07T від 13.09.2021р. та платіжною інструкцією №3 від 05.10.2021р.

Відповідач в свою чергу зобов`язання з вказаним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно договору відступлення становить 44750 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн.; заборгованість за відсотками 33750 грн.; заборгованість за комісійними винагородами -1000 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення кредитної заборгованості на підставі ст.ст. 530, 512, 516 ЦК України в сумі 44750,00 грн. протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 25.08.2025р.

Таким чином, факт правомірності укладення договору факторингу та перехід до позивача права вимоги заборгованості від відповідача у розмірі 44750 грн. є доведеним та підтверджується належними доказами.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стосовно звільнення відповідача від сплати заборгованості по відсотках.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції цього Закону на момент виникнення спірних правовідносин), видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період *(вид військової служби, на який поширюються пільги для військовослужбовців у редакції ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на момент виникнення спірних правовідносин); військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу *(вид військової служби, який проходив відповідач на момент виникнення спірних правовідносин, виходячи із даних наданих представником відповідача); військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року та була чинною станом на визначений період спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Отже, положення вказаного Закону України стосуються виключно мобілізованих позичальників.

Як уже зазначалося вище, ОСОБА_1 03.02.2020 призваний на військову службу за контрактом, є учасником бойових дій і на даний час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"- учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вказані норми законодавства, на відповідача не поширювалися пільги визначені у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції цього закону, яка була чинною на період нарахування відсотків у спірних правовідносинах.

Разом з тим, слід зауважити, що представником відповідача на підтвердження своїх заперечень з приводу безпідставного стягнення з відповідача заборгованості по відсотках, до матеріалів даної справи, не надано документального підтвердження, що на відповідача поширювалися саме пільги визначені у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції цього закону, яка була чинною на період нарахування відсотків у спірних правовідносинах.

Враховуючи документи, які представник відповідача надав до матеріалів даної справи, як докази, слід зазначити, що дані документи не містять підтвердження звільнення відповідача від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, але підтверджують наявність у відповідача статусу учасника бойових дій та права на пільги відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Натомість, підписавши кредитний договір, відповідач погодився з його умовами, що включає в себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. цього Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Що стосується повідомлення відповідача про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс» слід зазначити наступне.

Позивачем до матеріалів справи долучено: договір факторингу №07Т від 13.09.2021 р., є правомірним і дійсним правочином, оскільки відповідно до ст.204 ЦК України він не визнаний судом недійсним; витяг з Додатку до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року, що містить персональні дані боржника, номер кредитного договору та розмір боргу на дату відступлення; платіжні інструкції згідно договору факторингу №07Т від 13.09.2021р., які підтверджують оплату грошових коштів ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» за договором факторингу №07Т від 13.09.2021р.

Отже, право вимоги до відповідача у повному обсязі було належним чином набуте позивачем відповідно до статей 512514 ЦК України. Боржник був зобов`язаний виконати зобов`язання належному кредитору з моменту набуття ним таких прав.

Відсутність повідомлення є лише формальним ризиком для кредитора, але не скасовує обов`язок відповідача, а те, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, при тому, що він не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Таким чином, доводи представника відповідача про те, що він не отримував повідомлення про відступлення права вимоги, не заслуговують на увагу суду, оскільки позичальник не був позбавлений можливості виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором на користь первісного кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно частин 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши та оцінивши наявні у матеріалах докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено існування заборгованості за кредитним договором № №3962870 від 14.03.2021р. в сумі 44750 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн.; заборгованість за відсотками 33750 грн.; заборгованість за комісійними винагородами -1000 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн.

Також, слід зауважити, що не є спірним між сторонами те, що відповідач не вчиняв жодних дій для виконання своїх обов`язків за вищенаведеним договором та підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення.

V. Розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До позовної заяви позивачем надано Договір №01-05/05 від 05 травня 2025 року про надання правової допомоги, додаткову угоду №697 до Договору №01-05/05 про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних ОСОБА_2 , необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" щодо стягнення кредитної заборгованості (Підстава: Договір про надання правової допомоги №01-05/05 від 05.05.2025 та додаткової угоди до нього.), акт надання послуг №697 на підтвердження факту надання правової допомоги.

Приймаючи до уваги здійснені представником позивача у даній цивільній справі процесуальні дії, а також надані ним докази про витрати за правничу допомогу, недоведеність представника відповідача своїх вимог щодо зменшення вказаного розміру витрат, а також задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд вважає, що заявлений позивачем розмір правової допомоги в сумі 5000,00 грн. є співмірним та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 05.09.2025р. № 3962870.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 263, 265, 268, 272-273, 275, 279, 354 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_6 , відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за кредитним договором №3962870 від 14.03.2021р. у розмірі 44750 (сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_6 , відкритий в АТ «ПУМБ») суму сплаченого судового збору при поданні позовної заяви до суду в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_6 , відкритий в АТ «ПУМБ») витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська