КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/547/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин, в якій заявник просить суд: встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості, як сина та матері між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви заявник вказує, що він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 29.11.1995 року Київським РВ УМВС України в Одеській області. Також заявник вказує, що при народженні він був документований як ОСОБА_3 , однак 02.12.2008 року змінив прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 02.12.2008 року серії НОМЕР_2 . Як вказує заявник, ним в подальшому було встановлено, що у його свідоцтві про народженні, дані про матір зазначені, як « ОСОБА_5 », що є відмінним від зазначення даних про його матір в її паспорті громадянина України, а саме: « ОСОБА_2 », за наслідком чого він позбавлений можливості підтвердити свої родинні відносини з матір`ю.

Дані обставини зумовили звернення заявника до суду з даною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою суду від 02.10.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.

07.10.2025 року на виконання ухвали суду представником заявника надано заяву про усунення недоліків.

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175,177, 293, 318 ЦПК України, заявником виконані вимоги ухвали суду від 02.10.2025 року, підстави для залишення заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.

Згідно з відповіді №1846459 від 02.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, справа підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.10.2025 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

До судового засідання призначеного на 26.11.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 26.11.2024 року до суду від представника заявника адвоката Клачок Б.О. надійшла заява про підтримання і задоволення заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.

Також до суду надійшла заява від заінтересованої особи ОСОБА_2 складена 24.11.2025 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І., зареєстрована в реєстрі за №2093. У відповідності до вказаної заяви, ОСОБА_2 підтримала заявлені ОСОБА_1 вимоги, просить суд їх задовольнити, визнає факт, що ОСОБА_1 є її сином.

Приймаючи викладені обставини, відсутність підстав для відкладення судового засідання у відповідності до ст. 223 ЦПК України, судом було ухвалено здійснити розгляду справи в судовому засіданні 26.11.2025 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 08.12.2008 року, Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, починаючи з 28.03.2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 03.12.2008 року, вбачається що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 16.06.1980 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис №969, батьками якого зазначено: батько - ОСОБА_6 , матір - ОСОБА_5 .

Також, у відповідності до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 02.12.2008 року, вбачається, що 02.12.2008 року заявником було змінено прізвище на « ОСОБА_4 », до якого він іменувався за прізвищем ОСОБА_7 .

Отже, судом встановлено, що заявник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Батько заявника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 22.06.2017 року.

На підтвердження інформації про матір, заявником надано до суду паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 29.11.1995 року Київським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_2 , в якому на аркуші 2 дані про особу зазначені російською як: « ОСОБА_9 ». Також на а.10 паспорту міститься відбиток штемпелю про підтвердження перебування ОСОБА_2 у шлюбі з особою відомості про якого зазначені російською як: « ОСОБА_10 », шлюб між якими зареєстровано Іллічівським відділом РАЦС 13.12.1969 року. На а. 11 паспорту міститься відбиток штемпелю про реєстрацію місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, дані про особу зазначені у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 29.11.1995 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, а саме ОСОБА_2 , відмінні від даних особи, яка зазначена матір`ю у свідоцтві про народженні заявника - ОСОБА_5 , що свідчить про наявність відповідних розбіжностей.

Крім того, судом встановлено, що з метою встановлення підстав у розбіжностях написання даних про матір в частині прізвища: « ОСОБА_11 » і « ОСОБА_12 », а також побатькові: « ОСОБА_13 » і « ОСОБА_14 », заявник звернувся до Українського бюро лінгвістичних експертиз з метою дослідження відповідного питання, якими за наслідком розгляду цих звернень надано :

- експертний висновок №056/1457-а від 14.08.2024 року у відповідності до якого експерт дійшов до висновку, що: «ономастична традиція співвідносить українські офіційні варіанти імені СИДІР й урочисто-церковний ІСИДОР з російськими СИДОР і архаїчним ИСИДОР. У практиці лінгвістичних експертиз існують непоодинокі випадки фіксації в різних документах однієї особи відмінних варіантних форм її імені й похідного імені по батькові, зокрема, внаслідок сплутування варіантних пар при міжмовному перетворенні особових імен. Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів у документах однієї особи або членів однієї родини ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. З урахуванням зазначеного записи особового імені СИДІР, похідна форма імені по батькові ОСОБА_15 (паспорт, запис ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть (повторно), запис ОСОБА_16 ) та похідна форма імені по батькові ОСОБА_17 від імені ІСИДОР (свідоцтво про народження ОСОБА_1 (повторне), запис мати ОСОБА_5 ), а також запис російською мовою ОСОБА_18 (зазначений паспорт, запис ОСОБА_9 ; свідоцтво про народження, запис ОСОБА_19 , батько ОСОБА_20 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фіксації документах членів однієї родини форм імені по батькові, утворених від українських офіційних варіантів особового імені СИДІР та ІСИДОР, рос. ИСИДОР.»;

- експертний висновок №056/1458-а від 14.08.2024 року у відповідності до якого експерт дійшов до висновку, що: «у практиці лінгвістичних експертиз спостерігаються непоодинокі випадки документальної фіксації некоректних українських записів прізвищ під впливом їх російської вимови або під графічним впливом відповідних записів російською мовою. Зокрема, під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах прізвищ трапляються випадки сплутування літер и / і в основах прізвищевих назв. Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів прізвищ у документах однієї особи або членів однієї родини ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. З урахуванням зазначеного українські записи прізвища ОСОБА_21 (паспорт, запис ОСОБА_2 ) та ОСОБА_22 (свідоцтво про народження ОСОБА_1 (повторне), запис мати ОСОБА_5 ) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними. Розбіжності між записами прізвища виникли через фіксацію його фонетичних варіантів під впливом особливостей усного мовлення діалектного ареалу, де зроблено ці записи, та внаслідок неоднозначної мотивації його базової твірної основи.».

Також судом встановлено, що з метою внесення змін до актового запису про народження громадянина України ОСОБА_1 №969 від 16 червня 1980 року, складеного Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заявник звертався до органів РАЦС, однак, листом Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі № 2120/24.24-18 від 30.06.2025 року заявника повідомлено про відсутність підстав для внесення змін до актового запису.

Заявник через вказану розбіжність, а також неможливість в позасудовому порядку усунути відповідну розбіжність для встановлення факту родинних відносин з матір`ю, з метою встановлення факту, що ОСОБА_2 є його матір`ю, звернувся до суду з даною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Додатково розглядаючи заяву про встановлення заявленого факту, судом приймаються положення Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України, які регламентують наступне.

У відповідності до положень статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 19 КпШС України в редакції станом на час народження заявника, було передбачено, що при укладенні шлюбу подружжя за своїм бажанням обирає прізвище одного з подружжя як їх спільне прізвище, або кожен з подружжя зберігає своє дошлюбне прізвище, або може приєднати до свого прізвища прізвище другого з подружжя. З`єднання прізвищ не допускається, якщо дошлюбне прізвище хоча б одного з подружжя є подвійним.

Відповідно до положень статті 62 вказаного Кодексу, Якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. При різних прізвищах дитині присвоюється прізвище батька або матері за згодою батьків, а при відсутності згоди - за рішенням органів опіки і піклування.

Статтею 63 вказаного Кодексу було встановлено, що Ім`я дитини визначається за згодою батьків, по батькові присвоюється за іменем батька, а у випадках, передбачених частиною другою статті 55 цього Кодексу, за іменем особи, яка записана як батько.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи вищевикладене в цілому судом встановлено, що дані про особу зазначені у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 29.11.1995 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, а саме ОСОБА_2 , відмінні від даних про особу - ОСОБА_5 , яка зазначена матір`ю у свідоцтві про народженні заявника - ОСОБА_23 .

Поряд з цим, судом встановлено, що ОСОБА_2 та заявник ОСОБА_24 , зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Також відомості про чоловіка ОСОБА_2 мовою оригіналу «рос.: ОСОБА_10 », в перекладі на українську ОСОБА_6 , відповідають даним про батька зазначеним у свідоцтві про народження заявника та на підтвердження смерті якого заявником надано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 22.06.2017 року.

Також судом встановлено, що відомості за прізвищем та по батькові заявника до зміни прізвища відповідають даних за походженням батька ОСОБА_6 .

У відповідності до наданих експертних висновків №056/1457-а від 14.08.2024 року та №056/1458-а від 14.08.2024 року вбачається встановленим експертом, що відповідні розбіжності у написанні даних про особу в частині прізвища: « ОСОБА_11 » і « ОСОБА_12 », а також побатькові: « ОСОБА_13 » і « ОСОБА_14 », обумовлено: сплутуванням варіантних пар при міжмовному перетворенні особових імен, приймаючи співвідносність українських офіційних варіантів імені СИДІР й урочисто-церковний ІСИДОР з російськими СИДОР і архаїчним ИСИДОР; наявності випадків сплутування літер и / і в основах прізвищевих назв, що призводить до орфографічно відмінних записів прізвищ у документах однієї особи або членів однієї родини через їх співвіднесенні з типовими девіаціями.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, які стосуються один одного в цілому, не суперечать між собою.

Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу заявника, стосуються його матері, надані саме заявником по справі, яким безпосередньо засвідчено їх відповідність оригіналам документів, а відтак перебувають у розпорядженні заявника по справі.

Крім того, заінтересованою особою ОСОБА_2 надано до суду заяву від 24.11.2025 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І., зареєстрована в реєстрі за №2093, в якій ОСОБА_2 безпосередньо визнала факт, що є матір`ю заявника ОСОБА_1 , визнала заявлені вимоги, та просила суд їх задовольнити.

Судом встановлено, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником своїх прав на підтвердження родинних відносин з матір`ю, у тому числі для реалізації свої прав під час укладення правочинів з матір`ю.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності спору про право за наслідком заявлених вимог, матеріали справи не містять.

Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За наслідком чого, досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає підтвердженим факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , а остання його матір`ю відповідно.

Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення факт, що має юридичне значення є підтвердженим і встановленим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню.

При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), про встановлення факту, родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , а остання його матір`ю відповідно.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко