Номер провадження: 22-ц/813/8218/25
Справа № 495/8092/25
Головуючий у першій інстанції Гелла С.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини

встановив:

19 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Беницька М.О., засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою у якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не більше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Беницька М.О., просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року, справу направити до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для відмови у видачі судового наказу з підстав порушення заявницею правил підсудності, оскільки позивачкою до заяви додано докази, які підтверджують, що зареєстрованим місцем її проживання є: АДРЕСА_1 .

Ураховуючи наведе вище, з огляду на правила альтернативної підсудності, позивачкою подано заяву з дотримання вимог процесуального законодавства, а саме до суду адміністративно-територіальна юрисдикція якого поширюється на її зареєстроване місце проживання.

Крім цього, звертає увагу, що фактично судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання саме скаржниці, а не ОСОБА_2 , тому посилання суду на проживання боржника за адресою, зазначеною у мотивувальній частині ухвали суду, не відповідає фактичним обставинам.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (п.3 ч.6 ст. 272 ЦПК України).

ОСОБА_2 отримав поштову кореспонденцію надіслану апеляційним судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про відмову у видачі судового наказу, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу на підставі

п.9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що цю заяву подано з порушенням правил підсудності, оскільки згідно відповіді Єдиного державного демографічного реєстру № 1912760 від 21 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина першої статті 4 ЦПК України).

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (частина перша статті 162 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (частина перша статті 28 ЦПК України).

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частини перша та шоста статті 29 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

У пункті 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року N 265, визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частини 5,6,7 статті 165 ЦПК України).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності ( пункт 9 частина 1 статті 165 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі N 554/7669/21 (провадження N 61-5805сво23) вказано, що:

"принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ. Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції. Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів. Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися. За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування частини першої статті 28 ЦПК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі N 556/1395/21 (провадження N 61-3887св220), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 12 лютого 2020 року у справі N 161/1246/18 (провадження N 61-35403св18) щодо визначення підсудності за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого".

Право вибору між судами, яким згідно з правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві (заявникові).

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Звертаючись із заявою про видачу судового наказу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, керуючись правилами альтернативної підсудності (див. ч.1 ст. 28 ЦПК України), заявниця долучила копію довідки про реєстрацію місця проживання особи, згідно з якою за відомостями Старокозацької сільської ради з 19 червня 2008 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Крім цього, з довідки Старокозацької сільської ради від 03 жовтня 2025 року №/06-09/128 убачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Однак, цим доказам, долученим до заяви, суд першої інстанції не надав будь-якої правової оцінки, фактично залишивши їх поза увагою.

З відповіді №1912760 від 21 жовтня 2025 року, отриманої місцевим судом з Єдиного державного демографічного реєстру убачається, що ОСОБА_1 з 03 жовтня 2022 року зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 (а.с. 20).

Наведені вище відмінності (розбіжності) у адресі зареєстрованого місця проживання заявниці, суд першої інстанції, шляхом звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання заявниці щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку її місце проживання, не усунув, докази, надані заявницею в частині її зареєстрованого місця проживання не спростував.

Крім цього, інформацію про зареєстроване місце проживання боржника

ОСОБА_2 , суд першої інстанції не встановлював, відомості, які б підтверджували такі обставини у справі відсутні.

Відтак, посилання суду на те, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 є помилковим.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, і дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для відмови у видачі судового наказу, з підстав, наведених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374,379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова