ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1281/15-ц

Провадження № 22-ц/820/2200/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.,

за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Наталюка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року (суддя Шафікова Ю.Е.) за первісним позовом ОСОБА_2 до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на землю, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на землю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, Дунаєвецька міська рада Хмельницької області про скасування державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із первісним позовом до ОСОБА_4 , процесуальним правонаступником якого є ОСОБА_1 , Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, в якому просив, з урахуванням уточнення позовних вимог: визнати недійсним та скасувати рішення 18 сесії Великокужелівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області №8-18/2012 від 20.11.2012 щодо передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки під кадастровими номерами :01:001:0009, :01:001:0010 ОСОБА_4 , який був спадкодавцем по заповіту ОСОБА_1 до відкриття спадщини; скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки під кадастровим номерами :01:001:0009, :01:001:0010 ОСОБА_4 , який був спадкодавцем по заповіту ОСОБА_1 до відкриття спадщини.

Позовну заяву мотивовано тим, що 11 вересня 2013 року він придбав земельну ділянку, площею 0,0750 га в с. Велика Кужелева, Дунаєвецького району, Хмельницької області. Кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0002. Земельна ділянка приватизована колишнім власником ОСОБА_3 23.01.2009 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №089888, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та прав постійного користування землею, договорів оренди землі за №03, на підставі рішення Великокужелівської сільської ради від 26.03.2008 року №10.

При використанні даної земельної ділянки у позивача виникли проблемні питання з сусідом ОСОБА_4 . Маючи доступ до кадастрової карти позивач встановив, що земельні ділянки ОСОБА_4 за кадастровими номерами :01:001:0009, :01:001:0010 накладаються на земельну ділянку позивача за кадастровим номером :01:001:0002. Вказані ділянки приватизовані ОСОБА_4 пізніше у 2013 році. ОСОБА_4 продовжує користуватись частиною земельної ділянки позивача та обмежує ОСОБА_2 в доступі до власної земельної ділянки.

В грудні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_4 , процесуальним правонаступником якого є ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, Дунаєвецька міська рада Хмельницької області, в якій просив суд, скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку серії НЗ №089888 виданий 23 січня 2009 року ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Лозняк О.М. 11 вересня 2013 року за реєстром № 4653 та скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки.

Зустрічний позов мотивовано тим, що рішенням вісімнадцятої сесії Великокужелівської сільської ради VI скликання від 20 листопада 2012 року № 8-18/2012 передано ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,3767 га у власність, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,1267 га для ведення особистого селянського господарства, із земель що перебували в користуванні. Зазначеними рішення було передано у власність земельні ділянки якими користувалася сім`я ще з 1954 року. 03 липня 2013 року ОСОБА_4 отримано свідоцтво, індексний номер 5620796, про право власності на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:001:0009 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.25 га, та свідоцтво, індексний номер 5626484, про право власності на земельну, ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0010 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,1267 га.

ОСОБА_2 став власником суміжної земельної ділянки на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11 вересня 2013 року відповідно до якого, придбав земельну ділянку площею 0.0750 га, кадастровий номер :01:001:0002 у ОСОБА_3 , якій відчужувана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №089888, виданого Великокужелівською сільською радою 23.01.2009 року.

До переходу права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 будь-яких спорів щодо фактичних меж з попереднім власником ОСОБА_3 не було.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_2 , як на підставу для подання позову посилається на виявлення ним, шляхом перегляду кадастрової карти України, що належні відповідачу земельні ділянки кадастровий номер :01:001:0009 та кадастровий номер :01:001:0010 накладаються на належну йому земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0002. При цьому до землевпорядних організацій для підтвердження зазначеного ОСОБА_2 не звертався, належних доказів до позовної заяви не додав.

ОСОБА_2 став власником суміжної земельної ділянки та зареєстрував своє право на земельну ділянку 11 вересня 2013 року тобто його право власності було зареєстровано пізніше, а тому є підстави вважати що були допущені помилки саме 11 вересня 2013 року.

Окрім цього в 2009 році при виготовленні державного акту про право власності на земельну ділянку серії НЗ №089888, виданий 23 січня 2009 року ОСОБА_3 , межі земельної ділянки зі ОСОБА_4 чи з іншими членами його сім і не погоджувала.

Фактично ОСОБА_2 своїми діями порушує право щодо володіння, користування та розпорядження належною ОСОБА_5 земельною ділянкою.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що за висновком земельно-технічної експертизи, яким зафіксовано, що технічна документація із землеустрою первинних землевласників спірних земельних ділянок ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не відповідає вимогам земельного законодавства. Земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:001:0002 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0010, що належить ОСОБА_4 між собою накладаються, площа накладання становить 0,0078 га. Накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0009 та № :01:001:0002 відсутнє. Усунення накладання земельних ділянок шляхом встановлення (відновлення) меж в натурі можливе. При цьому згідно висновку експерта не визначено, при внесенні відомостей про яку з спірних земельних ділянок до ДЗК виникла помилка, зважаючи на невідповідність жодної з технічних документацій вимогам земельного законодавства. Крім того, висновком експертизи не вирішувалося питання щодо відповідності фактичних меж земельних ділянок правовстановлюючим документам. Таких доказів не надано учасниками по справі суду. ОСОБА_2 не доведено факт накладання земельних ділянок ОСОБА_5 на його земельну ділянку, а не навпаки, з огляду на невідповідність жодної з досліджених судовим експертом технічних документацій вимогам закону. Тобто за встановлених обставин, перетин земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0002 та кадастровим номером :01:001:0010, площа накладання яких становить 0,0078 га, має технічний характер, та може бути усунена шляхом внесення змін до технічних документацій сторін, чи одного з них, після отримання висновків спеціалістів із земельно-технічних питань проведених на основі огляду земельних ділянок на місцевості в натурі. Вказані обставини, додатково вказують на невірний вибір ОСОБА_2 способу захисту своїх прав, що є окремою підставою для відмови у задоволені первісного позову.

За зазначених обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстави і для задоволення зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено,що суд неповно з`ясував обставини справи, не дослідив усіх доказів і не надав оцінки доводам ОСОБА_2 , викладеним у позовній заяві та під час розгляду справи. Клопотання ОСОБА_2 у тому числі про зупинення провадження у справі до моменту державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за спадкоємицею ОСОБА_1 , залишено без належного розгляду.

На момент ухвалення рішення відповідач ОСОБА_1 не була власницею спірних земельних ділянок, оскільки не оформила спадщину і не зареєструвала право власності. Незважаючи на це, суд визнав її правонаступником і фактичним власником, що суперечить вимогам статей 125, 126 Земельного кодексу України. Суд не застосував положення статей 125, 126 ЗК України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Також суд послався на постанови Верховного Суду щодо неефективного способу захисту, що не є подібними за фактичними обставинами зі справою що переглядається судом.

Суд неправильно визначив дату державної реєстрації права власності за попереднім власником земельної ділянки ( ОСОБА_3 ), не врахував витяг з кадастрової карти, акт Держсільгоспінспекції та інші належні докази, які підтверджують накладення земельних ділянок та помилку у технічній документації саме щодо ділянки відповідача.

Позивач надав витяг з кадастрової карти та довідку Держгеокадастру, які свідчать, що частина земельної ділянки під кадастровим номером №:01:001:0009 розташована за межами села Велика Кужелева, однак суд не надав цим доказам жодної оцінки. Рекомендації суду першої інстанції щодо можливості виправлення помилок у кадастрі є безпідставними, оскільки такі дії можливі лише за згодою власників суміжних ділянок, а ОСОБА_1 не має зареєстрованого права власності на спірні земельні ділянки

У відзиві на апеляційну скаргу Дунаєвецька селищна рада заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив законне та справедливе рішення.

Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області у відзиві на апеляційну скаргу, зазначає, що позовна вимога про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку може бути задоволена у випадку, коли буде встановлено факт неправомірності винесеного рішення органом місцевого самоврядування або розпорядження районної державної адміністрації про передання земельної ділянки. Головне управління не приймало рішень щодо розпорядження спірними земельними ділянками та передачі їх у приватну власність.

В судове засідання апелянт ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Наталюк Н.М. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Дунаєвецької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені зустрічного позову, тому апеляційним судом в цій частині рішення суду не переглядається.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2013 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 0,0750 га з кадастровим № :01:001:0002, яка розташована в с.Велика Кужелева та має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Відчужувана земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_3 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №089888 від 23.01.2009, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №03 (т.1 а.с.7-9).

Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим №:01:001:0002 проведено за попереднім власником ОСОБА_3 05.09.2013, що вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, а за ОСОБА_2 11.09.2013 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1а.с.7-8 зворот).

Рішенням шістнадцятої сесії Великокужелівської сільської ради від 25.07.2012 №8-16/2012 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,05 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства із земель, що перебувають в його користуванні в межах населеного пункту 0,80 (т. 1 а.с. 48).

Згідно рішення вісімнадцятої сесії Великокужелівської сільської ради від 20.11.2012 №8-18/2012 «Про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки у власність» передано у власність земельну ділянку, площею 0,3767 га, в тому числі 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,1267 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.49).

Винесенню зазначеного рішення передувало розроблення ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, де, зокрема міститься протокол встановлення (погодження) зовнішніх меж земельних ділянок від жовтня 2012 року з погодженням меж суміжних землевласників, серед яких ОСОБА_3 (т.1а.с.178).

На підставі вказаного рішення сільської ради від 20.11.2012 №8-18/2012, 03.07.2013 ОСОБА_4 видано два свідоцтва про право власності на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровим №:01:001:0009 цільове призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,25 га, №:01:001:0010 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства 0,1267 га. (т.1 а.с.50-51).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та його процесуальним правонаступником як спадкоємиця за заповітом є ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (т.3 а.с.115-146). Станом на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на спірні земельні ділянки не оформила.

За інформацією відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі від 21.01.2018 року земельна ділянка ОСОБА_4 з кадастровим №:01:001:0010 зареєстрована у ДЗК 12.03.2013, земельна ділянку ОСОБА_2 з кадастровим № :01:001:0002 зареєстрована в ДЗК 09.09.2013 (т.2 а.с. 63).

За висновками судової земельно-технічної експертизи №3429/3430/18-262669/2670/19-26 від 18.10.2019, призначеної судом за клопотанням ОСОБА_2 , встановлено, що до земельного кадастру дані про земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 кадастровий номер № :01:001:0002 внесено 09.09.2013, дані про земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 кадастровий номер № :01:001:0010 до земельного кадастру внесено 12.03.2013 року.

За допомогою програмного забезпечення Digitals експертом складено план накладення меж земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0010, :01:001:0009 та меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0002 відомості про які наявні в Національній кадастровій системі.

В результаті аналізу плану накладення експертом встановлено, що земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 з кадастровим номером № :01:001:0002 та земельна ділянка з кадастровим № :01:001:0010, що належить ОСОБА_4 між собою накладаються, площа накладання становить 0,0078 га. Накладення земельних ділянок з кадастровими №:01:001:0009 та №:01:001:0002 відсутнє. Усунення накладання земельних ділянок шляхом встановлення (відновлення) меж в натурі ( на місцевості), можливе. Щодо врахування технічної документації ОСОБА_3 та технічної документації ОСОБА_4 із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, усунення накладення земельних ділянок шляхом встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі( на місцевості), можливе за умови наявності координат поворотних точок меж досліджуваних ділянок на момент виготовлення цих документацій.

Технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не відповідають вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. (т.2 а.с. 157-158).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що є власником сусідньої земельної ділянки біля ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Один раз на рік буває у себе на ділянці, на його думку при оранці земельної ділянки ОСОБА_7 може збільшувались площа, хто саме обробляє ділянку не знає. Паркану на межі земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 немає. Не може сказати, чи змінились межі земельної ділянки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 360/2066/17 (провадження № 61-14866 св 20) зазначено, що:

«у наведеному рішенні державного кадастрового реєстратора вказані наступні підстави для відмови: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, із рекомендацією державного кадастрового реєстратора звернутися заявнику до організації розробника для виправлення технічної помилки та приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства»;

…Отже, позивач не позбавлений можливості внести відповідні відомості щодо належної йому земельної ділянки до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номеру у разі виправлення технічної помилки та приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства, тому є правильними висновки суду апеляційної інстанції, щодо недоведеності позивачем порушення відповідачем його права власності на землю».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 583/669/15-ц (провадження № 61-756св20) зазначено, що:

«…як встановлено висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2017 року № 8380, навіть у разі перерахування координат земельних ділянок на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 із послідуючим виготовленням державних актів на земельні ділянки, не змінюючи площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок фактична межа між вказаними земельними ділянками отримана таким чином спільній межі не буде відповідати.

Отже, сторонам у справі потрібно усунути технічні помилки, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, яке проводилось у різний час, відповідно до порядку, визначеному у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр». Встановлення (відновлення) меж земельних ділянок потрібно у зв`язку з неможливістю визначення меж, які б відповідали державним актам, можливо, і шляхом зміни площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок обох сторін. При цьому формування нових земельних ділянок не здійснюється, а лише вносяться зміни до відомостей про нові межі земельних ділянок до Державного земельного кадастру. Таке встановлення (відновлення) може бути здійснено за згодою сторін як за фактичним використанням, такі за межами, які сторони погодять між собою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 449/1165/17 (провадження № 61-22096св19) зазначено про те, що згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру.

Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позасудовому порядку мають можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивачі, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами, що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав. За встановлених обставин, перетин земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0002 та кадастровим номером :01:001:0010, площа накладання яких становить 0,0078 га., має технічний характер, та може бути усунена шляхом внесення змін до технічних документацій сторін, чи одного з них, після отримання висновків спеціалістів із земельно-технічних питань проведених на основі огляду земельних ділянок на місцевості в натурі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні первісного позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, на які ОСОБА_2 вказує в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта про те, що відповідач ОСОБА_1 не була власницею спірних земельних ділянок, оскільки не оформила спадщину і не зареєструвала право власності на спірні земельні ділянки, спростовуються вищезазначеними доказами, а саме копією спадкової справи (т.3 а.с.115-146).

Згідно статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже з часу прийняття спадщини власницею спірних земельних ділянок є саме ОСОБА_1 незалежно від оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме залишення без належного розгляду його клопотання про зупинення провадження у справі до моменту державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за спадкоємицею ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки як вбачається із протоколу судового засідання таке клопотання судом першої інстанції було залишено без задоволення (т.4 а.с.71,81).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи (частина 2 статті 376 ЦПК України.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення первісного позову.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволені апеляційної скарги відмовлено, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк