Справа № 462/7596/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/926/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (змінено найменування на ТзОВ ФК «Фінтраст Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року ТзОВ ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачів на користь ТзОВ ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 46864,8 грн та понесені судові витрати.

Позов позивач обґрунтовував тим, що 07.08.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 6942647 про надання споживчого кредиту, згідно якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 12 000 грн. 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором № 6942647 від 07.08.2023 року. Відповідачка належним чином не виконала покладені на неї кредитним договором зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 46864,8 грн, яка підлягає стягненню в користь позивача.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» суму заборгованості в розмірі 12 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» сплачений судовий збір у розмірі 620 гривень 26 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог оскаржило ТзОВ ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

Вважає оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що 07.08.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 6942647 про надання споживчого кредиту в сумі 12000,00 грн строком на 360 днів. Мета кредиту: споживчі (особисті) потреби. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 24 дні. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (01.08.2024 року) зазначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Пунктом 1.5.1 договору передбачено стандартну проценту ставку в розмірі 1.99 %, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору.

Відповідно до картки обліку договору, відповідач мав наявну заборгованість перед первісним кредитором в сумі 32536,80 грн, з яких 12000,00 грн - за тілом кредиту та 20536,80 грн - за процентами. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору.

27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до відповідача.

Враховуючи, що станом на дату укладання договору факторингу строк дії договору №6942647 про надання споживчого кредиту від 07.08.2023 року не сплив, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», скориставшись своїм правом, відповідно до умов договору факторингу у період з 27.05.2024 року по 25.07.2024 року включно здійснило нарахування процентів за користування грошовими коштами за 60 календарних днів у сумі 14328,00 грн (12000,00 грн * 1,99% = 238,80 грн х 60 календарних днів = 14328,00 грн).

Таким чином, на дату подання позовної заяви до суду першої інстанції, заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і становить 12000,00 грн - тіло кредиту та 20536,80 грн - нараховані проценти первісним кредитором, проценти за 60 календарних днів, нараховані позивачем - 14328,00 грн, всього - 46864,80 грн. При цьому, проценти за користування грошовими коштами у загальній сумі 34864,80 грн, яка складається з нарахованих первісним кредитором процентів у сумі 20536,80 грн та процентів, нарахованих позивачем у сумі 14328,00 грн, фактично нараховані лише за 146 днів дії договору, замість 360 дні, зазначених в п. 1.4 Договору. Факт отримання грошових коштів відповідачем не спростовано, відтак підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами відсутні.

Просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено 07 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 6942647, згідно якого товариство надало споживачу кредит, а споживач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п. 1.3 договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року сума кредиту (загальний розмір) становить 12000 грн.

Пунктом 1.4 договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року - строк дії договору становить 360 днів.

Відповідно до п. 1.5.1 договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року стандартна процента ставка становить 1.99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.

Розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку (п. 3.4 договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року).

Крім того, в пункті 1.5.2 договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року передбачена знижена процентна ставка, що становить 1,294 % в день та порядок її застосування.

Згідно пункту 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року, кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

Як убачається з листа ТзОВ «Пейтек Україна» від 06 грудня 2024 року № 20240612-2а, 07 серпня 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» здійснено переказ коштів на суму 12000 грн.

Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 15 листопада 2024 року № 20.1.0.0.0/7-241112/58992-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 07 серпня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 12000 грн. (т. 1 а.с. 171).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року, така станом на 26 травня 2024 року становить 32536,80 грн, що складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 12000,00 грн та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 20536,80 грн.

При цьому, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» як кредитодавцем лише до 01 листопада 2023 року.

27 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» зобов`язувалося передати грошові кошти, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, зазначених в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно витягу з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року.

На підтвердження переходу до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року позивач, крім витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, надав акт та платіжні інструкції № 420 від 31 травня 2024 року, № 421 від 31 травня 2024 року та № 424 від 04 червня 2024 року.

Починаючи з 27 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» продовжило нарахування відсотків за користування кредитними коштами на підставі договору про надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року за процентною ставкою 1.99 % в день, передбаченою умовами договору, здійснюючи таке нарахування до 25 липня 2024 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року за період з 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 14328,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення з позичальника 12 000 грн боргу за тілом кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку, що нараховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відсотки за період з 07 серпня 2023 року до 01 листопада 2023 року та нарахованіТовариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відсотки за період з 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року підлягають списанню, оскільки 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення».

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, з аналізу визначення поняття «зобов`язання» (ч. 1 ст. 509 ЦК) та «кредитний договір» (ч. 1 ст. 1054 ЦК) слідує, що кредитодавець (банк) має право вимагати від позичальника (боржника) повернення наданих йому грошових коштів (кредиту) разом з процентами, які є платою позичальника за надані йому грошові кошти (кредит). Відповідно, проценти як істотну умову кредитного договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК) не можна розцінювати як міру цивільно-правової відповідальності в розумінні ст. 625 ЦК.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17, згідно якої проценти в розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК (плата за надану банківську послугу - кредит) не можуть бути ототожнені з заходом цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання грошового зобов?язання, встановленої законом (ч. 2 ст. 625 ЦК).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, зобов?язання з кредитного договору включає в себе єдиний обов?язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти. Проценти, передбачені кредитним договором є платою за кредит і не можуть бути визнані мірою відповідальності за неналежне виконання грошового зобов?язання відповідно до ст. 625 ЦК.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та, встановивши факт невиконання умов кредитного договору відповідачем, дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідача в користь позивача процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору не закінчився, відтак положення цього Закону застосовуються до договору надання споживчого кредиту № 6942647 від 07 серпня 2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.

З огляду на вимоги положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1.5 %, а тому розмір процентів за користування кредитними коштами, які кредитодавець мав право нараховувати ОСОБА_1 за період з 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року становить 10800,00 грн (12000,00 грн х 1,5 % х 60 днів = 10800,00 грн).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №6942647 від 07 серпня 2023 року становить 43336,80 грн, з яких 12 000,00 грн - заборгованість за основним боргом та 31336,80 грн (20536,80 грн за період з 07 серпня 2023 року до 01 листопада 2023 року + 10800,00 грн за період з 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року) - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч ч. 1ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.

Враховуючи наведе, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №6942647 від 07 серпня 2023 року в розмірі 43336, 80 грн, з яких 12 000,00 грн - заборгованість за основним боргом та 31336,80 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 2239,99 грн судового збору за подання позову та 3359,44 грн судового збору за подання апеляційної скарги, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просило стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 14000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано договір про надання правової допомоги № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 19 вересня 2024 року та рахунок на оплату № 4728-19/09-2024 від 19 вересня 2024 року з зазначенням переліку виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг.

Обґрунтовуючи понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, позивач надав договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19 березня 2025 року та рахунок на оплату № 40-10/12-2024 від 14 березня 2025 року з зазначенням переліку виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи, співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, та 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді інстанції.

З наведених мотивів, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, розрахованими, на думку суду, згідно ст.625 ЦК України, слід скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами задоволити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 31336,80 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту №6942647 від 07 серпня 2023 року.

Рішення суду в частиністягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 620,26 грн судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 2239,99 грн судового збору та 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 12 000 грн слід залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3359,44 грн та 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 24 листопада 2025 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитними коштами скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами задоволити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 31336,80 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту №6942647 від 07 серпня 2023 року.

Рішення суду в частиністягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 620,26 грн судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 2239,99 грн судового збору та 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 12 000 грн залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 3359,44 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної існанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра