Справа № 459/3471/25
Провадження № 2/459/1082/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Середницької І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Стельмаха А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства Юстиції України, за участю третьої особи: Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

02.10.2025 позивачка звернулась у суд з даним позовом, яким просить зняти арешт з нерухомого майна частки квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_3 , який накладений в межах виконавчого провадження № 58354286 (номер запису обтяження №32065221), вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження все нерухоме майно, який накладений постановою про арешт майна Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 14.02.2019.

В обґрунтування позову послався на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 . Вона звернулась із відповідною заявою до державного нотаріуса Шептицької державної нотаріальної контори Заєць М.В. про прийняття спадщини та нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме їй належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що під час спроби розпорядитись цим майном, був виявлений накладений арешт, номер виконавчого провадження 58354286, виданий 14.02.2019, який унеможливлює вчинення будь - яких дій нею з цим майном.

В подальшому було встановлено, що її брат, ОСОБА_3 являється боржником по виконавчому провадженню № 58354286. Згідно копії постанови Червоноградського МВДВС ГТУЮ у Л/о про відкриття ВП № 58354286 від 14.02.2019 вбачається, що згідно виконавчого листа № 465/6893/17 виданого 21.01.2019 стягнено в користь держави 1099,52 грн. Відповідно до копії постанови Червоноградського МВДВС ГТУЮ у Л/о про арешт ВП № 58354286 від 14.02.2019 було накладено арешт на все майно належне ОСОБА_3 в межах суми боргу. Постановою Червоноградського МВДВС ГТУЮ у Л/о від 24.06.2019 ВП № 58354286 виконавчий лист повернуто без виконання стягувачу.

Зазначає, що накладення арешту на її майно позбавляє її можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Ухвалою від 06.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 10.11.2025 з повідомленням сторін.

21.10.2025 представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у Червоноградському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (перейменовано на Шептицький відділ державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) на виконанні перебувало виконавче провадження № 58354286 з виконання виконавчого листа № 465/6893/17 виданого 21.01.2019. У зв`язку з тим, що боржником вимоги виконавчого документа не виконано, борг не сплачено, керуючись статтею 56 Закону накладено арешт на майно, що належить боржнику. 24.06.2019 державним виконавцем у відповідності до пункту 2 частини першої статті 37 Закону прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зазначила, що статтею 59 Закону встановлено вичерпний перелік підстав зняття державним виконавцем арешту з майна боржника. Відповідно до частини четвертої вказаної вище норми Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи все викладене, у виконавця наразі відсутні правові підстави та можливість для зняття арешту з майна Позивача, вказане узгоджується з практикою Верховного Суду.

Висновок Великої Палати Верховного Суду зроблений в постанові від 14.05.2025 про застосування норм права під час розгляду справи № 2/1522/11652/11: «Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: - у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII )».

Відтак, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

10.11.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.11.2025.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Зазначив, що виконавче провадження є закінчене, проте не виконане. З дати накладення арешту пройшло багато часу, та такий арешт на майно порушує права позивача щодо розпорядження майном.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, оскільки відсутні підстави для скасування арешту майна.

Судом відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше п`яти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, а саме на 04.12.2025 о 10 год. 30 хв., оскільки головуючий суддя Отчак Н.Я. перебувала у частковій щорічній основній відпустці з 24.11.2025 по 02.12.2025.

Заслухавши доводи представників сторін та оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2025, посвідченого державним нотаріусом Шептицької державної нотаріальної контори Заєць М.В. спадкоємцем майна, а саме: частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його сестра гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З інформації з Єдиного реєстру боржників від 19.03.2025, вбачається, що під записом 1 ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні №8354286, відкритого Червоноградським МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області на підставі виконавчого листа виданого Франківським районним судом м. Львова.

14.02.2019 державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Тимчук І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58354286 з примусового виконання виконавчого листа № 465/6893/17 виданого 21.01.2019 Франківським районним судом м. Львова про стягнення 1099,52 грн з боржника ОСОБА_3 на користь держави.

Також, 14.02.2019 державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Тимчук І.І. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 58354286.

Згідно постанови державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Тимчук І.І від 24.06.2019, виконавчий лист № 465/6893/17 виданий 21.01.2019 Франківським районним судом м. Львова про стягнення 1099,52 грн з боржника ОСОБА_3 на користь держави на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - повернуто стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі№910/17792/17.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії , яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №299/2931/17 (провадження №61-35013св18).

Предметом позову, що розглядається, є вимога ОСОБА_2 про скасування арешту майна в межах виконавчого провадження № 58354286 (номер запису обтяження №32065221), який накладений постановою про арешт майна державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 14.02.2019 з примусового виконання виконавчого листа № 465/6893/17 виданого 21.01.2019 Франківським районним судом м. Львова про стягнення 1099,52 грн з боржника ОСОБА_3 на користь держави.

З урахуванням зазначеного належними відповідачем/співвідповідачем у справі, що розглядається, є відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України, на теперішній час, це Державна податкова служба, у даній справі - Головне управління державної податкової служби у Львівській області.

Разом із тим, Головне управління державної податкової служби у Львівській області, як відповідач (співвідповідач) у позові не зазначений, а клопотання позивачкою, її представником про залучення співвідповідачів або залучення інших відповідачів до участі у справі не подавались.

Однак, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 244, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) до Міністерства Юстиції України (, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), за участю третьої особи: Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, Львівська область, м. Шептицький, вул. Мазепи, 16), про зняття арешту з майна відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення проголошено 04 грудня 2025 р.

Суддя: Н. Я. Отчак