ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7151/25 Справа № 932/1076/23 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, в якій позивачка просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу у період з 1994 року по 15 квітня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати колісний транспортний засіб «SUZUKI SX-4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах; визнати право власності на 4 частину колісного транспортного засобу «SUZUKI SX-4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 1994 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 вона проживала з ОСОБА_5 . За час спільного проживання вона разом з ОСОБА_5 , за кошти 4500 доларів США взяті в борг у ОСОБА_6 , придбали транспортний засіб SUZUKI SX-4 2011 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 , який є спадковим майном після смерті ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 по день смерті тяжко хворів, ні донька ОСОБА_3 , ні син ОСОБА_2 ним не турбувалися, навіть не спілкувалися, лише позивачка піклувалася та забезпечувала його медикаментами. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , після його смерті у першу чергу право на спадкування за законом транспортного засобу SUZUKI SX-4 2011 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 мають його діти та як з`ясувалося і дружина ОСОБА_4 . Оскільки, як зазначає позивачка, вона з 1994 року проживала разом з померлим, їй необхідно встановити факт спільного проживання для отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка з померлим в зареєстрованому шлюбі не перебувала, згідно матеріалів справи шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано не було, а отже підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки з померлим ОСОБА_5 та визнання майна спільною сумісною власністю - відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 2. (а.с. 79)

Згідно Виписки з рішення суду від 01 грудня 1994 року, яке вступило в законну силу 12 грудня 1994 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрований 18 лютого 1984 року в Миколаївській селищній раді Дніпропетровського району, актовий запис № 2, розірвано. В шлюбі народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с. 12-14)

Згідно акту виданого головою ЖБК-35 «Восток-5» встановлено, що ОСОБА_5 перебував у цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_1 , не прописаний, але мешкав за адресою в квартирі АДРЕСА_2 з 1994 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 11)

Як зазначає позивачка та підтвердили свідки вони проживали однією сім`єю з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 , яка є її власністю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка більше, ніж 28 років.

Зі змісту боргової розписки від 25 грудня 2021 року позивачка разом з ОСОБА_5 взяли в борг у ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 4500 доларів США взяті для купівлі автомобіля SUZUKI SX-4 2011 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 . (а.с. 15)

Згідно Договору купівлі-продажу від 04 січня 2022 року № 1244/2022/3019696 укладеному між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , останній придбав у ОСОБА_8 транспортний засіб SUZUKI SX-4 2011 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 за грошові кошти у розмірі 45000 грн., що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 . (а.с. 16-17)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 16 квітня 2022 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. (а.с. 30-31)

Зі змісту листа Дніпровського відділу ДРАЦС у Дніпровському районі Дніпропетровської області №182/31.30-32 від 27 червня 2023 року встановлено, що за Державним реєстром актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб № 2 від 18 лютого 1984 року по Виконавчому комітету Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . За Державним реєстром актів цивільного стану громадян актовий запис про розірвання шлюбу ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_7 , не виявлено. (а.с. 83)

Згідно листа Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року №829 встановлено, що шлюб укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 дійсно був зареєстрований виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №2 від 18 лютого 1984 року. Документи про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 в Миколаївську сільську раду не надходили. (а.с. 84)

Згідно довідки виданої ФОН ОСОБА_12 , ОСОБА_2 здійснив організацію поховання для померлого ОСОБА_5 за власні кошти. (а.с. 86)

Згідно документів наданих юридичним управлінням Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для отримання житлової субсидії ОСОБА_1 жодних відомостей про членів сім`ї останньої документи не містять. (а.с. 181-183)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка зокрема складається з автомобіля SUZUKI SX-4 2011 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку має намір отримати позивачка. Тому від встановлення факту родинних відносин залежить виникнення у заявниці права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з тим, що позивачка не перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим вона була змушена звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та його поділу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка з померлим в зареєстрованому шлюбі не перебувала, згідно матеріалів справи шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано не було, а отже підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки з померлим ОСОБА_5 та визнання майна спільною сумісною власністю - відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада

2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі

№ 199/3941/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу положень статті 74 СК України перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 369/3338/17 (провадження

№ 61-15677св19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно виписки з рішення суду від 01 грудня 1994 року, яке вступило в законну силу 12 грудня 1994 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинний на момент розірвання шлюбу) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Проте, такої докази реєстрації матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у визнанні за нею права власності на 12 частину колісного транспортного засобу «SUZUKISX-4» 2011 року випуску реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а отже і не було підстав для задоволення вимог про визнання за позивачокою права власності на спірне майно.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови у позові, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 25 листопада 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова