Дата документу 03.12.2025Справа № 554/3814/25
Провадження № 6/554/183/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Михайлової І.М.,

при секретарі судового засідання Станкевич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава заяву адвоката Котяш Ірини Миколаївні в інтересах ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.10.2025 року по справі № 554/3814/25, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Котяш І.М., звернулася до суду із заявою, в якій просить розстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.10.2025 року по справі № 554/3814/25 за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви адвокат Котяш І.М. зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.10.2025 року по справі № 554/3814/25 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року в розмірі 17820 грн, а також судовий збір в розмірі 1736,9 грн, а всього 19556,9 грн.

Виконання рішення одразу та в повному обсязі поставить відповідача ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище. Примусове виконання рішення суду не призведе до його реального виконання, а лише ускладнить отримання відповідачем доходу через арешт банківських рахунків та збільшення суми боргу на суму виконавчого збору та витрат на виконавче провадження.

Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на навчання, виховання, розвиток та забезпечення життєвих потреб якого необхідні кошти.

Крім того, 15.10.2025 року на кошти відповідача на рахунках накладено арешт приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я.В., у ВП 79132346 з примусового виконання виконавчого листа № 554/2277/25 виданого 14.08.2025 Шевченківським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму заборгованості за кредитним договором від 13.07.2024 року в розмірі 55188,99 грн та 2422,40 грн. судових витрат, а всього 57611,39 грн.

13.11.2025 року на погашення вказаної заборгованості по ВП № 79132346 з рахунку ОСОБА_1 було стягнуто одноразовим платежем всі наявні кошти в сумі 12640,74 грн.

ОСОБА_1 отримує не великий дохід та не зможе одночасно погашати зобов`язання за обома рішеннями суду, щоб не опинитися в скрутному фінансовому становищі.

Однак, розстрочення виконання судового рішення на 10 місяців приведе до його реального виконання та не призведе до скрутного безвихідного становища ОСОБА_1 та її дитину.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 19.11.2025 року заяву прийнято до провадження та призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви. Неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши подану заяву та дослідивши додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.10.2025 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 29.08.2024-100001818 від 29.08.2024 року у розмірі 17820 грн, з яких: 11000 грн основний борг; 6820 грн заборгованість за відсотками, а також 1736,9 грн судового збору.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачене право сторони звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Як роз`яснив П ленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України).

Згідно з ч.4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, відстрочення, розстрочення виконання рішення суду може бути надано лише у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із заяви, відповідач ОСОБА_1 мотивує свою заяву тим, що вона отримує дохід у невеликому розмірі, на підтвердження чого додано довідку Форми ОК-5, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та при цьому відносно неї вже відкрито виконавче провадження № 79132346 з примусового виконання виконавчого листа № 554/2277/25, виданого Шевченківським районним судом міста Полтави 14.08.2025 року, про стягнення з неї кредитної заборгованості в розмірі 55188,99 грн та судового збору в сумі 2422,40 грн, в межах якого з її рахунків одним платежем було стягнуто грошові кошти в сумі 12640,74 грн та постановою від 15.10.2025 року на її кошти накладено арешт.

З довідки Форми ОК-5, долученої представником заявниці до заяви, вбачається, що сума заробітку ОСОБА_1 за 2025 рік склала: в січні - 13449,83 грн, лютому - 12617,75 грн, березні - 13263,38 грн, квітні - 13000,05 грн, травні - 11308,02 грн, червні - 13500 грн, липні - 24705,34 грн, серпні - 30773,38 грн, вересні - 15204,54 грн, а всього за рік станом на вересень 2025 року нараховано 147822,29 грн.

Оцінюючи доводи заявника, суд виходить з того, що законодавець хоча й не визначає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, проте встановлює чіткі критерії для визначення таких. Зокрема, з вищевикладених норм убачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання, за умови надання достатніх доказів існування таких обставин.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін.

Однак, заявником не наведено у заяві про розстрочення виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових в розумінні статті 435 ЦПК України, а ті обставини, на які посилається заявниця, не носять такого характеру.

Наведене представником заявника обґрунтування, зокрема посилання на невисокий дохід, утримання неповнолітнього сина, наявність іншого виконавчого провадження, здійснене в його межах стягнення коштів та застосування заходу примусового виконання рішення у вигляді накладення арешту на рахунки боржниці, за своєю суттю є загальними життєвими обставинами та не свідчать про наявність виключних, надзвичайних чи непереборних умов, які б унеможливлювали виконання рішення суду в установленому законом порядку. Фінансові труднощі самі по собі не є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що представником заявниці не доведено наявність жодних виняткових обставин, які мають особливий характер і перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим, з наявністю яких законодавець у статті 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснення розстрочення виконання судового рішення.

Тому обставини, на які посилається представник заявника, не можна вважати переконливими та беззаперечними підставами для розстрочення виконання рішення суду відповідно до вимог ЦПК України.

Невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом (зокрема, статтею 435 ЦПК України) може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача ТОВ «Споживчий центр», що не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для розстрочення виконання судового рішення відсутні, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви адвоката Котяш І.М. в інтересах ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.260, 435 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Котяш Ірини Миколаївні в інтересах ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.10.2025 року по справі № 554/3814/25, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.М. Михайлова