Справа №297/2925/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Геревич Т.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,-

встановив:

Берегівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про витребування від останнього на користь Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області земельної ділянки площею 0, 2188 га за кадастровим номером :10:001:0061, вартістю 303 571, 13 грн., яка розташована по АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.02.2015 рішенням Астейської сільської ради №98 надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, а 04.08.2015 рішенням Астейської сільської ради №208 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2188 га за кадастровим номером :10:001:0061 у власність останньому для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 . Однак, як встановлено, вказана земельна ділянка передана з суттєвим порушенням земельного законодавства України, оскільки із земель сільськогосподарського призначення передано у власність з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови без розроблення проекту землеустрою зміни цільового призначення земель та без вилучення у постійного користувача особливо цінних земель, які взагалі не можна було передавати у приватну власність. Разом з тим, в порушення вимог ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України, у приватну власність ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення передано земельну ділянку з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови без розроблення проекту землеустрою зміни цільового призначення земель. Рішення органами місцевого самоврядування щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з земель сільськогосподарського призначення на землі «землі житлової та громадської забудови» не приймались. Таким чином, Астейська сільська рада надала у приватну власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку з грубим порушенням вимог земельного законодавства, яку взагалі не можна було передавати у приватну власність, у зв`язку з чим така підлягає витребуванню у власність територіальної громади Берегівської міської ради.

Прокурор Берегівської окружної прокуратури Міндак В.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 02.12.2025, згідно якої просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, просив позов задоволити (а.с. 210).

Представник особи, в інтересах якої заявлено позов - Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмові пояснення по справі, та згідно таких просив справу розглянути без їх участі, позов задоволити (а.с. 94-107).

Відповідач ОСОБА_1 , в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи від нього не надходило (а.с. 204-205, 208-209).

Представник відповідача - Білоцерковець Ю.С. в судове засідання також не з`явився, однак 14.10.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 118-127).

22.10.2024 прокурор Міндак В.В. подав до суду відповідь на відзив (а.с. 128-135).

29.10.2024 представник відповідача Білоцерковець Ю.С. подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 135-140).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Астейської сільської ради №98 від 23.02.2015 надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, а рішенням Астейської сільської ради №208 від 04.08.2015 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2188 га за кадастровим номером :10:001:0061 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 22, 28-36).

Згідно витягу про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки вартість вказаної земельної ділянки за кадастровим номером :10:001:0061 складає 303571.13 грн. (а.с. 52).

Згідно ст. 412 ЦК України, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; спливу строку, на який було надано право користування; викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю; а також за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 149 Земельного кодексу України - земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

У відповідності до п. в ч. 1 ст. 150 ЗК України землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель.

Згідно ч. 2 ст. 150 ЗК України, припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Також п. 3 ст. 84 ЗК України встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

За змістом статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Однак, як встановлено, в порушення вимог ст. ст. 84, 149, 150 Земельного Кодексу України та статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», земельна ділянка сільськогосподарського призначення не будучи вилучена з постійного користування головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області, передана у приватну власність фізичній особі ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказане порушення вимог законодавства підтверджено висновком земельно-технічної експертизи №15/221 від 27.11.2020, з якого вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :10:001:0061 частково накладаються на земельну ділянку за кадастровим номером :10:001:0122, яка відповідно до державного акту на право постійного користування І-ЗК № 000413 від 29.03.1996 та даними картографічних матеріалів до «Технічного звіту по виготовленню державного акту на право постійного користування землею Закарпатському інституту агропромислового виробництва Берегівського району Закарпатської області в межах території Мочолівської, Гечанської, Бодолівської, Мужіївської та Беснянської сільської рад» розташована в межах населеного пункту села Астей Берегівського району Закарпатської області перебувала в постійному користуванні Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (а.с. 39-44).

Встановлено, що на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000413 у користуванні Закарпатського інституту агропромислового виробництва, який в подальшому реорганізований в Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію Національної академії аграрних наук України, а подальшому у Інститут аграрних ресурсів та регіонального розвитку НААН України), на території Берегівського району перебуває земельна ділянка площею 3166,8 га.

Згідно п. 2.2 статуту Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, у редакції 2014 року встановлено, що основними видами діяльності державного підприємства є активне сприяння науковим установам в роботі по проведенню наукових дослідів, виробничої перевірки і впровадженню наукових технічних розробок; створення нових високопродуктивних сортів та гібридів кукурудзи, картоплі, овочів, пряно-аромативних культур, багато трав та тютюну з високою якістю врожаю, з комплексно стійких захворювань та шкідників; тощо.

Окрім цього, згідно із п.п. 1.3, 3.1 Статуту, дослідна станція є науковою бюджетною установою державної форми власності. Державне підприємство перебуває у безпосередньому підпорядкуванні Національній академії аграрних наук України (Академія).

Майно господарства є державною власністю, закріплене за ним Академією і належить їй на праві оперативного управління. Здійснюючи це право, Дослідна станція може використовувати це майно для участі в цивільних відносинах, в тому числі для провадження фінансово-господарської діяльності відповідно до статутних цілей та в межах своєї цивільної правоздатності. (п.4.3 Статуту дослідної станції).

Відповідно до ч. 3 п. 3.3 Статуту Дослідної станції землі дослідних полів відносяться до особливо цінних земель і їх вилучення для суспільних потреб не допускається за виключенням випадків, визначених законом. Вилучення земельних ділянок здійснюється лише за погодженням Президії Академії відповідно до Земельного кодексу України та Порядку володіння та користування земельними ділянками Науковими установами та організаціями НААН України (а.с. 53-61).

Згідно п. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі житлової та громадської забудови та сільськогосподарського призначення.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України, в чинній на час прийняття рішення редакції, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам та визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Однак, як встановлено, в порушення вимог ч. 5 ст. 20 ЗК України, у приватну власність ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення передано земельну ділянку з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови без розроблення проекту землеустрою зміни цільового призначення земель.

Відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Однак, всупереч зазначеним нормам, рішення органами місцевого самоврядування щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з земель сільськогосподарського призначення на землі «землі житлової та громадської забудови» не приймались.

Таким чином, як встановлено, Астейська сільська рада надала у приватну власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку з грубим порушенням вимог земельного законодавства, оскільки без вилучення у постійного користувача передано у власність особливо цінні землі, які взагалі не можна було передавати у приватну власність.

Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У силу вимог ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Як вже зазначалось, до прийняття оскаржуваного рішення, земельна ділянка перебувала у державній власності категорія землі сільськогосподарського призначення, особливо цінні землі. Водночас, надання такої у власність ОСОБА_1 відбулося з порушення процедури передбаченої земельним законодавством.

Водночас, власник майна, з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 26.06.2019 у справі №911/2258/18 та від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У правовій позиції, визначеній у постанові по справі № 6-99 цс 14 від 17.12.2014 р., Верховний Суд України зазначив, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Враховуючи вищенаведене, оскільки рішення Астейської сільської ради №208, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2188 га за кадастровим номером :10:001:0061 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 прийнято всупереч вимогам ст. 84, 149, 150 Земельного кодексу України, а тому земельна ділянка, передана ОСОБА_1 , яка згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у власності останнього, підлягає витребуванню у власність територіальної громади Берегівської міської ради.

Разом з тим, згідно відзиву на позов представник відповідача ОСОБА_2 просив суд застосувати строк позовної давності, та в задовленні позову відмовити (а.с. 118-127).

Однак доводи представника відповідача про те, що прокуратурою пропущено строк звернення до суду, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 257 ЦК України).

Верховний Суд в постанові №648/533/16-ц від 29.09.2020, зазначив, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Також ВС наголосив, що вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Разом з цим, у п. 74 постанови Великої палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі №469/1044/17 зроблено висновок, що зайняття земельної ділянки з обмеженим оборотом з порушенням вимог законодавства треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути уже існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть привести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його права володіння майном.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позово можна звернутися в будь-який час, поки існують правові відносини та правопорушення.

Як встановлено, Берегівська окружна прокуратура звернулась з вказаним позовом до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, який на час прийняття оскаржуваного рішення не був стороною правочину і про порушення не міг знати, а лише після того як їх було повідомлено прокуратурою.

Враховуючи те, що Берегівська окружна прокуратура та Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області не були сторонами оспорюваного рішення, про вищевказані порушення не могли знати та про обставини, які стали підставою звернення до суду, прокуратура дізналася лише після отримання висновку експерта 27.11.2020, а Головне управління після повідомлення прокуратурою 06.07.2021, тому, на думку суду, початок перебігу позовної давності слід обраховувати від дня, коли про це стало відомо останнім.

Такого правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 15.07.2015 та 08.07.2015 та Верховний Суд України при винесенні постанови від 20 серпня 2013 року в справі № 6-18гс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, оспорювана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, яка перебувала в постійному користуванню Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України та відповідно до вимог п. «е» ч. 4 ст. 84 ЗК України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності зокрема Національної академії наук України, державних галузевих академій наук перебувають у державній власності і не можуть передаватися у приватну власність.

Також, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 150 ЗК України землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів належать до земель особливо цінних.

Відтак згідно із приписами вказаних імперативних норм цивільний оборот спірної земельної ділянки є обмеженим законодавчо та така не може передаватися у власність громадян, а отже в силу наведеної усталеної практики строк позовної давності у даних спірних правовідносинах та обраному способу захисту права власника на землю, не застосовується..

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд приймаючи постанову від 22.06.2022 у справі № 317/1168/20 та постанову № 487/10128/14-ц від 12.06.2019.

Разом з цим, враховуючи те, що Верховним Судом 08.11.2023 при розгляді справи № 297/1990/21 скасовано рішення Берегівського районного суду від 24.02.2022, яким задоволено позовну заяву прокуратури та визнано недійсним рішення Астейської сільської ради №208 «Про затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2188 га за кадастровим номером :10:001:0061 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 » та постанову Закарпатського апеляційного суду від 05.06.2023 зазначаючи, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, таким чином, на думку суду, Берегівською окружною прокуратурою пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Таким чином, суд вважає поновити Берегівській окружній прокуратурі строк на подання позовної заяви, як такий, що пропущений з поважних причин.

За наведених обставин, суд ввадаж позовні вимоги доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь Закарпатської обласної прокуратури по 4 553, 57 грн. судового збору, що був сплачений при зверненні до суду (а. с. 80).

Керуючись ст. ст. 16, 21, 391, 393 ЦК України, ст.ст. 19-21, 84, 116, 149, 150, 152, 155 ЗК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

рішив:

Поновити Берегівській окружній прокуратурі строк на подання позовної заяви, як такий, що пропущений з поважних причин.

Позов Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, - задоволити.

Витребувати від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області земельну ділянку площею 0,2188 га за кадастровим номером :10:001:0061, вартістю 303571,13 грн., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в користь Закарпатської обласної прокуратури, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, 4 553, 00 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят три) грн. 57 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ФЕЙІР