Справа № 518/1692/25
Провадження № 2/496/3863/25
27 листопада 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Крикун І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Позивача звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5926, вчинений 28.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем на кредитному договорі № 1453670 від 13.01.2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» заборгованості за кредитним договором № 1453670 від 13.01.2021 року у сумі 5596 грн 20 к. з яких: сума заборгованості по кредиту у розмірі 1800 грн., сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 3796 грн 20 к., сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 0 грн 00 к., сума заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 0 грн 00 к., сума заборгованості по штрафам і пеням 0 грн 00 к., сума заборгованості по комісії 0 грн 00 к. та сума, що сплачена за вчинення виконавчого напису 1200 грн., а всього 6796 грн 20 к., та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження № 68638961 щодо примусового виконання виконавчого напису на кредитному договорі № 1453670 від 13.01.2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованості за кредитним договором № 1453670 від 13.01.2021 року у сумі 5596 грн 20 к. З вказаним виконавчим написом позивачка не згодна, оскільки будь-яких договорів фінансового характеру з ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» чи ТОВ ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», чи ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" не укладала. Крім цього вважає, що відповідачем приватному нотаріусу не були надані відомості, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вважає, що приватний нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, а тому виконавчий напис є незаконним, необґрунтованим, вчиненим з грубим порушенням норм законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Нотаріусу не були надані первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового або повного погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинений відносно непередбаченого Переліком боргового документу - кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, а тому такий виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню.
Позивачка та її представник до судового засідання не з`явились, але від представника позивачки надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» до судового засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович до судового засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис № 5926 від 28.09.2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 , яка є боржником за договором № 1453670 від 13.01.2021 року, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Факторингу за кредитними договорами № 1-07092021 від 07.09.2021 року є ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», на підставі Договору Відступлення Прав Вимог за кредитними договорами № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 року є ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованості за кредитним договором № 1453670 від 13.01.2021 року в розмірі 6796 грн 20 к. за період з 13.01.2021 року по 15.09.2021 року, заборгованість складається: 1800 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3796 грн 20 к. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1200 грн плата за вчинення виконавчого напису.
Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68638961 від 14.02.2022 року з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.
Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.10.2022 року ОСОБА_3 змінила своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили з моменту проголошення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 28.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Оскільки кредитний договір, що був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то нотаріусом, в порушення пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) та ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не дотримано умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, представник позивачки в позовній заяві заперечував підписання позивачкою наданого стягувачем приватному нотаріусу кредитного договору, що також спростовує факт безспірності заборгованості, пред`явленої нотаріусу, як безспірної.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів представника позивачки щодо недотримання приватним нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, відтак спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на користь позивачки судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке.

Відповідно до ордеру на надання правничої допомоги, виданого 23.09.2025 року, гр-ці ОСОБА_1 надається правова допомога адвокатом Колос В.М.

З квитанції №_25-09/25-ОД_ від 25.09.2025 року, вбачається, що адвокатом надані юридичні послуги на суму 3000 грн та позивачкою сплачено вказану вище суму.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір за подання позову до суду в розмірі 1211 грн 20 к., що підтверджується платіжною інструкцією № 1.324831529.1 від 25.09.2025 року та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605 грн 60 к., що підтверджується платіжною інструкцією № 2.324851339.1 від 25.09.2025 року

Тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з судового збору у загальному розмірі 1816 грн 80 к.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 28.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем та зареєстрований в реєстрі за №5926, про стягнення з ОСОБА_6 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Факторингу за кредитними договорами № 1-07092021 від 07.09.2021 року є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп», на підставі Договору Відступлення Прав Вимог за кредитними договорами № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Айкон Дебт Коллекшн» (місцезнаходження: вул. Саперне Поле, буд. 12, м. Київ. ) заборгованості за кредитним договором № 1453670 від 13.01.2021 року в розмірі 6796 грн 20 к. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Айкон Дебт Коллекшн» (місцезнаходження: вул. Саперне Поле, буд. 12, м. Київ. ) на користь ОСОБА_7 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1816 грн 80 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачкою протягом тридцяти днів з дня його отримання до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст заочного рішення складено 27.11.2025 року.

Суддя Л.О. Пендюра