ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6196/25
провадження № 2/753/6325/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Котенко Р. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з нього неустойку (пеню) за час прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 63 352,39 грн, що розрахована станом на 01 березня 2025 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 31 травня 2024 року державним виконавцем Дарницького ВДВС прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 75184348 з виконання вказаного судового наказу. Відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, від належного виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року ухиляється. У зв`язку з цим, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Дарницького відділу ДВС у місті Києві від 13 березня 2025 р., за період з 05 березня 2024 року по 01 березня 2025 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 63 352 грн 39 коп. Оскільки відповідач знав про судове рішення, однак свідомо його не виконував, тому заборгованість виникла з його вини і не залежала від будь-яких непереборних обставин, що дає підстави для стягнення з нього пені (неустойки). Відповідно до розрахунку пені за несплату аліментів, загальна сума пені за період з 05 березня 2024 року по 01 березня 2025 року у становить 123 257,92 грн. Оскільки вищевказана сума перевищує суму боргу, то позивач просить стягнути пеню у розмірі 100 % заборгованості по сплаті аліментів за період з 05 березня 2024 року по 01 березня 2025 року у розмірі 63 352 грн 39 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року у справі відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

03 липня 2025 року від представника відповідача адвоката Борисевича Д. В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він проти позовних вимог заперечив та вказав, що відповідач зараз офіційно непрацевлаштований та не отримує дохід, живе за рахунок попередніх збережень. Заборгованість утворилась із незалежних від нього підстав. Відповідач не мав можливість сплачувати аліменти через навчання у вищому навчальному закладі в іншому місті, у зв`язку із відсутністю власних доходів та військовим станом, який зменшив доходи громадян в цілому, що і доводить відсутність його вини у несплаті аліментів та виключає відповідальність у вигляді нарахування пені. Таким чином, вина Відповідача у виникненні заборгованості по аліментах відсутня. При першій можливості відповідач одразу погасив заборгованість, що виникла за минулий рік, що ним підтверджується.

10 липня 2025 року від представник позивача адвоката Плагун Л.С. до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вона наполягала на обґрунтованості позовних вимог, не погодилась із доводами відповідача, з огляду на те, що відповідач є працездатним чоловіком, отримання ним другої вищої освіти на денному відділенні є оплатним, що свідчить про наявність фінансових можливостей у відповідача та свідоме ухилення ним від сплати аліментів на дитину. Станом на 13.03.2025 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63 352,39 грн. Безробіття не є підставою для несплати аліментів. Відповідач не довів як відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментах, так і вжиття ним заходів щодо належного виконання відповідного зобов`язання.

25 серпня 2025 року від представника відповідача адвоката Плагун Л. С. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2025 року, виданого Дарницьким ВДВС у м. Києві 19 серпня 2025 року. Поважність причин пропуску строку на подання доказу обгрунтовує тим, що вказаний розрахунок був створений пізніше, ніж позовна заява подана до суду, просила поновити строк на подання доказу.

Відповідно до ч.ч 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Представником позивача разом з позовом як доказ наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 березня 2025 року подавався розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 13 березня 2025 року, виданий Дарницьким ВДВС у м. Києві.

У позові представником позивача не вказувались докази, які не можуть бути подані разом з позовною заявою.

При цьому позивачем позовні вимоги не збільшувались, період, за який позивач просив стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, не змінився. Отже, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за більший період, по суті не підтверджує ті обставини, які підлягають доведенню у цій справі.

З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строку для подання доказів та не приймає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2025 року, виданий Дарницьким ВДВС у м. Києві 19 серпня 2025 року.

Інших заяв по суті справи та клопотань від учасників справи до суду не надійшло. Від сторін також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 13 квітня 2023 року у справі № 753/1306/23.

Дарницьким районним судом м. Києва 02 квітня 2024 року видано судовий наказ у справі № 753/4740/24, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що на виконання вказаного судового наказу Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Ковтун В-М.С., за заявою позивача відкрито виконавче провадження № 75184348, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2024.

Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Станом на 01 березня 2025 року заборгованість Відповідача зі сплати аліментів становить 63 352 (шістдесят три тисячі триста п`ятдесят дві) грн 39 коп, згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковтун Владиславою-Марією Сергіївною, у провадженні якої перебуває ВП №75184348.

Відповідач розрахунок боргу не оскаржував в установленому порядку.

У порядку, встановленому Сімейним кодексом України, враховуючи виникнення у відповідача станом на 01 березня 2025 року заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 63 352,39 грн, позивачем вираховано неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, у розмірі 123 257,92 грн. Але зважаючи на те, що згідно з положеннями статті 196 СК України, пеня не може складати більше 100 відсотків заборгованості, позовні вимоги визначені позивачем у сумі боргових зобов`язань - 63 352,39 грн, що підтверджується наданим до суду розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні № 75184348 від 13 березня 2025 рокк.

Відповідач контррозрахунок пені не надав, але заперечив наявність обставин для стягнення пені, посилаючись на відсутність своєї вини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічна норма міститься і в ст. 180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Закріплений у статті 196 СК України захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа повинна сплачувати за рішенням суду. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті.

Така відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов`язання спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені -1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць.

Даною нормою чітко визначено розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, його встановлено у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд, перевіривши розрахунок пені за несплату аліментів, з 05 березня 2024 року по березень 2025 року, бере його до уваги, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Системний аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Згідно з частиною першою та другою статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження 61-16670сво19)).

Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача посилався на те, що:

1) заборгованість за аліментами розраховано за правилами частини другої статті 195 СК України, але відповідач офіційно непрацевлаштований та не отримує дохід, живе за рахунок попередніх збережень;

2) заборгованість утворилась через відсутність власних доходів відповідача та введений військовий стан, який зменшив доходи громадян вцілому;

3) відповідач не має можливості сплачувати аліменти на дитину, оскільки він є студентом ІV курсу денної форми навчання у ПрАТ «МІЖРЕГІОНАЛЬНА АКАДЕМІЯ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ» і здобуває другу вищу освіту за спеціальністю/напрямом: D8 «Право» , а тому несе додаткові витрати на оплату власного навчання у вищому навчальному закладі.

Суд відхиляє такі заперечення відповідача з таких підстав.

Та обставина, що розмір заборгованості визначався відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України, згідно з якою заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, не виключає вини відповідача, навіть, якщо його реальний дохід був меншим або був відсутнім.

Посилання відповідача на те, що введений військовий стан зменшив доходи громадян в цілому, не доводить причинно-наслідковий зв`язок між цією обставиною і неможливістю відповідача працевлаштуватись і отримувати доход від власної праці.

Відповідач не вжив заходів для зменшення розміру аліментів чи зміни способу їх стягнення.

Те, що відповідач, погасив заборгованість, що виникла за минулий рік, що ним підтверджується, може підтверджувати лише наявність наміру відповідача виконувати власний обов`язок зі сплати аліментів на майбутнє, але не виключає вини за допущене ним прострочення у сплаті аліментів за попередній час, що вже відбулося.

Також, суд ставиться критично до посилань сторони відповідача на те, що він не в змозі виконувати присуджений судом обов`язок зі сплати аліментів на дитину через необхідність сплачувати за власне навчання на платному відділенні при здобутті другої вищої освіти, оскільки дана обставина, навпаки доводить наявність у боржника коштів, його спроможність брати участь в утриманні сина, свідоме ухилення виконання судового рішення та наявність вини відповідача у грубому порушенні встановленого законом, зокрема ст. 180 СК України, батьківського обов`язку.

З урахуванням наведеного, суд, оцінивши аргументи відповідача, дійшов висновку, що останній не довів обставини відсутності своєї вини щодо прострочення аліментів, не довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд, перевіривши розрахунок пені, що наданий позивачкою, встановив, що він відповідає вимогам чинного законодавства та проведений з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Відповідач контррозрахунку суми пені за прострочені аліменти суду не надав.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і заявлена до стягнення сума пені в розмірі 63 352,39 грн підлягає стягненню з відповідача, за допущене ним прострочення сплати аліментів.

Щодо розподілу судових витрат.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункт 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Звільнення позивача від сплати судового збору не означає, що відповідач не має відшкодувати витрати, пов`язані з розглядом справи. Змінюється лише спосіб компенсації цих витрат (постанова Верховного Суду від 05.08.2025 у справі № 710/228/24).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 5,12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 264, 265,273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2024 року по лютий 2025 року включно у розмірі 63 352 (шістдесят три тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Р. В. Котенко