Справа № 700/507/25
Провадження № 2/700/290/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого-судді: Пічкура С.Д., за участю секретаря судового засідання: Сипченко І.І., представника позивачки за первісним позовом: ОСОБА_1 , представника відповідача за первісним позовом: Ванжі О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , про захист права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про повернення коштів,

установив:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , про захист права власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 31.10.2024 року, яке набрало законної сили, в порядку спадкування за заповітом за позивачами визнано право власності на земельну ділянку площею 3,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0052, що розташована в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області. При реєстрації права власності на земельну ділянку виявилося, що вказана земельна ділянка вже зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2024 року, яке видане на підставі заповіту від 10.06.2023 року. Вказане свідоцтво є недійсним, оскільки після заповіту, померлий ОСОБА_8 усе своє майно заповів дітям та рідному брату на підставі заповіту від 03.07.2023 року. Вважає, що дане свідоцтво видане незаконно та підлягає скасуванню.

Крім цього, позивачі просять витребувати земельну ділянку у відповідача, яка перебуває у його володінні, оскільки за ним зареєстрована.

ОСОБА_9 21.07.2025 року було подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та до ОСОБА_6 про повернення коштів.

У зустрічному позові, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з ОСОБА_2 ка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь грошові кошти в сумі 85000,00 грн, сплачені авансом в рахунок договору купівлі продажу спірної земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0052.

Ухвалою суду від 21.07.2025 року задоволено клопотання представника відповідача, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Від ОСОБА_2 04.09.2025 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримав, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених в цьому позові та інших поданих ними заявах по суті справи, при цьому проти вимог за зустрічним позовом заперечував.

Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлений нею позов підтримала пояснивши, що ОСОБА_7 давав їм з чоловіком кошти на лікування в рахунок орендної плати, мова про купівлю-продаж земельної ділянки не велася і зараз вона її продавати не бажає.

ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у позові, оскільки дійсно ОСОБА_7 передав кошти в рахунок оплати за пай, а власники паю повелися не добросовісно, тому він звернувся із зустрічним позовом. Щодо вирішення первісного позову покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовами не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року, що набрало законної сили 19 грудня 2024 року встановлено, що із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Йому, на праві власності згідно державного акта серії ЧР № 142519 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської ОТГ з кадастровим номером :03:001:0052.

Відповідно до заповіту, складеного 03.07.2023 року, посвідченого старостою Хижинського старостинського округу виконкому Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Ярошевським С.В., який не змінений, іншим заповітом не відмінений, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті усе його майно заповів у рівних частинах: своїм дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та брату ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Цим же рішенням, визнано право власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках кожному на таке майно: житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 та право користування земельною ділянкою під даним будинком площею 0,60 га; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,09 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської ОТГ з кадастровим номером :03:001:0410; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської ОТГ з кадастровим номером :03:001:0052; майновий пай у майні ксп «Промінь» с. Писарівка Лисянського району Черкаської області згідно майнового сертифіката серії ЧЕ-Х №153787 від 25 квітня 2002 року.

Частина 5 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 20.05.2025 року №78998676 відмовлено у проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку у зв`язку із наявністю в Реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку ОТГ з кадастровим номером :03:001:0052 за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2024 року №533.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

П. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Під час розгляду справи було встановлено, що державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори 14.02.2024 року видано свідоцтво про права на спадщину за заповітом ОСОБА_7 , однак нотаріусом не було перевірено наявності інших осіб, які мають право на спадкування.

Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Частина 3 ст. 1254 ЦК України передбачає, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За вказаних обставин, відповідач не мав права на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 червня 2023 року, оскільки цей заповіт був скасований заповітом від 03 липня 2023 року.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки суд відмічає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Верховний Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Оскільки спірна земельна ділянка зареєстрована на праві власності за відповідачем, що заважає позивачам володіти, розпоряджатися та користування належною їм на праві власності земельною ділянкою, вимога про витребування земельної ділянки теж є обгрунтованою.

За таких обставин, враховуючи, що позивачами доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 були порушені їхні права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та до ОСОБА_6 про повернення коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Тобто, закон визначає обов`язок кредитора подати свої вимоги до спадкоємців боржника не пізніше шести місяців з одержання свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку 14 лютого 2024 року, а ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Його спадкоємці набули права власності на спадкове майно 19 грудня 2024 року.

Отже, ОСОБА_7 було відомо як про смерть спадкодавця, так і про його спадкоємців, проте вимогу про повернення коштів ОСОБА_7 подав лише 17 липня 2025 року.

За таких обставин, ОСОБА_7 який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у визначені строки, позбавляється права вимоги.

З поведінки ОСОБА_7 вбачається, що саме він діяв не добросовісно, оскільки після смерті спадкодавця не звернувся до його спадкоємців з питанням вирішення можливості подальшого оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки чи поверення коштів, а останній свідомо отримав незаконне свідоцтво про право на спадщину.

Крім цього, КЦС ВС у своїй постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 зокрема вказує, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

КЦС ВС зауважує, що тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає,що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

За вказаних обставин, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 5, 12, 13, 71, 74, 81, 142, 211, 258, 259, 263, 265, 273, ЦПК України, суд,

вирішив:

Первісний позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Лисянською державною нотаріальною конторою 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_7 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером :03:001:0052 зареєстрованого в реєстрі № 533.

Витребувати у ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером :03:001:0052.

Відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про повернення коштів.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2025 року.

Суддя С. Д. Пічкур