Справа № 947/6284/25
Номер провадження № 2/521/4152/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від ОСОБА_1 не з`явився;

від ОСОБА_2 не з`явилася;

від Хаджибейського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа Хаджибейський відділ держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65036, м. Одеса, вул. Старицького, 10 А, ) про зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Хаджибейський відділ держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну розміру аліментів, у якій позивач просить суд: зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2023 року по справі №947/29393/23 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зокрема обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2023 року по справі №947/29393/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, як зазначив позивач, постановою державного виконавця Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Войцеховським А.А. від 20.02.2024 року відкрито виконавче провадження №74143026 на підставі виконавчого листа №947/29393/23, виданого 12.02.2024 року Київським районним судом міста Одеси, за яким з ОСОБА_1 фактично стягується в місяць 3517 грн. 25 коп.

Позивач зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 22.01.2025 року, сума заборгованості ОСОБА_1 з вересня 2023 року по грудень 2024 року складає 32864 грн. 06 коп.

За доводами позивача з кінця 2023 року у нього погіршився матеріальний стан і він не взмозі сплачувати аліменти у розмірі 3517 грн. 25 коп.

Крім того позивач зазначив, що 13.10.2022 року він вдруге одружився та від другого шлюбу народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сім`я мешкає на зйомній квартирі, він офіційно не працює. З 12.08.2024 року набуває освіту в відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж вимірювань Державного університету інтелектуальних технологій та зв`язку», очної форми навчання. Також на його матеріальному забезпеченні крім дружини та дитини є матір, ОСОБА_5 , яка є інвалідом 2 групи, та потребує постійного догляду.

За доводами позивача, відповідачка працює в салоні краси, має стабільну заробітну плату.

Також, як зазначив позивач, наразі в Хаджибейському районному суду міста Одеси розглядається цивільна справа №521/19189/23 за його позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком.

За твердженнями позивача, він просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2023 року у справі №947/29393/23 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.03.2025 року цивільну справу 947/6284/25 направлено до Малиновського районного суду міста Одеси за підсудністю.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18.04.2025 року у справі № 947/6284/25 було відкрито провадження, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання, викликано сторони.

Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

22.08.2025 року (вх.№56133) до Хаджибейського районного суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами відзиву на позовну заяву, відповідачка наголосила, що ОСОБА_1 під час ухвалення рішення Київським районним судом міста Одеси від 20.11.2023 року по цивільній справі №947/29393/23 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 був згоден на такий розмір аліментів, про що написав відповідну заяву про визнання позову.

За доводами відповідача, підстави, на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, а саме, що на його утриманні знаходяться дружина, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його мати ОСОБА_5 , яка є інвалідом 2 групи, інвалідність встановлена на строк до 01.07.2025 року, винаймання квартири та те, що він є студентом не свідчить про погіршення його матеріального стану.

Також відповідачка зазначила, що позивач займається підприємницькою діяльністю, орендує декілька приміщень для цього.

Тобто, за доводами відповідача, вона вважає, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, позивачем до суду не надано, також і не надано зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.10.2025 року у справі № 947/6284/25 підготовче провадження було закрите, призначено справу до судового розгляду по суті.

28.11.2025 року за вх.№ 79731 від позивача до суду надійшли письмові пояснення, у яких позивач вказав, що у нього на даний час відсутня можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки на даний час він не працевлаштований, навчається на денній формі навчання в «ФКВДУІТіЗ». Крім того, за доводами заявника, у нього на утриманні перебуває матір ОСОБА_5 , яка має інвалідність другої групи.

Позивач вказав, що він не відмовляється від обов`язків по сплаті аліментів та готовий сплачувати їх у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, що відповідає на сьогоднішній день його можливостям.

Позивач у судове засідання не з`явився, 28.11.2025 року електронною поштою скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, що розглянуто судом та задоволено.

Відповідачка та Третя особа - Хаджибейський відділ держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Хаджибейський відділ держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну розміру аліментів не потребують задоволення, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2023 року у справі №947/29393/23, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до постанови державного виконавця Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №947/29393/23, виданого 12.02.2024 року відкрито 20.02.2024 року ВП №74143026.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 22.01.2025 року, складеного Хаджибейським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) ВП 74143026, сума заборгованості ОСОБА_1 з вересня 2023 року по грудень 2024 року склала 32864 грн. 06 коп.

Згідно платіжних інструкцій від 09.12.2024 року та 18.01.2025 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 аліменти на дитину у розмірі 2400 грн. та 3500 грн.

13.10.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що видане відповідне свідоцтво НОМЕР_3 .

Від вказаного шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видане свідоцтво про народження НОМЕР_4 .

Із наявної у матеріалах справи довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБ з питань освіти вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.2024 року здобуває освіту зі спеціальності «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» за денною формою здобуття такої освіти.

Відповідно до Наказу ВСП «ФКВДУІТіЗ від 12.08.2024 року №39-С, ОСОБА_1 було зараховано з 01.09.2024 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальностями за кошти державного бюджету згідно із додатком.

Також у матеріалах справи наявний договір оренди від 01.04.2024 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , предметом якого є оренда житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; плата за користування житлом складає 6000 грн.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №887770 від 06.06.2024 року, ОСОБА_5 є інвалідом другої групи, інвалідність встановлена на строк до 01.07.2025 року.

Окрім цього, у матеріалах справи наявні Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_5 ; копія військового квитка ОСОБА_8 , скріншоти з електронного банківського гаманця невстановленої особи.

Інших належних письмових доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять.

Предметом спору у даному разі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для зменшення розміру аліментів, встановленого рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2023 року у справі №947/29393/23.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 51 Конституції України дитинство є об`єктом охорони держави.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З правового аналізу вимог СК України вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз правових норм в частині підстав для зменшення розміру аліментів свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна сімейного стану є підставою для зміни розміру аліментів. Проте, суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені ст. 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Із зазначених норм також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

У даній справі, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач послався на те, що з кінця 2023 року у нього погіршився матеріальний стан і він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 3517 грн. 25 коп.

На підтвердження своєї позиції позивачем до позову було додано свідоцтво про одруження з ОСОБА_6 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідку про те, що ОСОБА_1 з 01.09.2024 року здобуває освіту зі спеціальності «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» за денною формою здобуття такої освіти та відповідно до Наказу ВСП «ФКВДУІТіЗ від 12.08.2024 року №39-С, ОСОБА_1 було зараховано з 01.09.2024 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальностями за кошти державного бюджету згідно із додатком.

Також до матеріалів справи ОСОБА_1 додав договір оренди від 01.04.2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , предметом якого є оренда житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; плата за користування житлом складає 6000 грн.

Крім того позивач зазначив, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №887770 від 06.06.2024 року, ОСОБА_5 є інвалідом другої групи та потребує матеріального забезпечення від позивача, оскільки рідний брат позивача, який наразі перебуває в ЗСУ не має змоги утримувати матір.

Як було викладено судом раніше за текстом рішення, ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Стаття 273 СК України містить дві підстави для їх коригування: а) шляхом зміни розмір аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення та і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20 судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що зменшення розміру аліментів можливе лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

У даній справі суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану у зв`язку із тим, що він за рішенням суду утримує дитину від першого шлюбу, а також, доказів того, що дружина, яка проживає разом з ним потребує утримання.

При цьому, суду з боку позивача не надано жодної банківської виписки власного рахунку, або витягів з ПФУ про те, що останній не є суб`єктом підприємницької діяльності, не отримує жодного доходу, не перебуває на обліку у Службі зайнятості, не має іншого майна, за рахунок якого утримує нову родину.

Крім того , на переконання суду позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у позивача на утриманні перебуває його мати, яка є інвалідом ІІ групи.

При цьому, суд зазначає, що наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постанові Верховного Суду 03.07.2024 року у справі № 552/2073/23.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20 судом касаційної інстанції викладено позицію про те, що суду слід встановлювати належність та допустимість доказів погіршення матеріального стану платника аліментів, які, в свою чергу, не є безумовною підставою для зменшення аліментів,

При цьому, у постанові Верховного Суду від 22.08.2022 року у справі №712/6313/21 висловлено позицію про те, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не було надано доказів погіршення його матеріального стану, зокрема, ані у зв`язку із зміною сімейного стану та народження іншої дитини, ані у зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання дитини від першого шлюбу.

Крім того, суд зауважує, що позивачем до суду взагалі не було надано жодних доказів щодо його матеріального стану на час розгляду судом справи, що фактично унеможливлює суд можливості встановити обставини перевищення витрат позивача на нагальні потреби також і у зв`язку із сплатою аліментів.

Відтак, враховуючи те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дружину та дитину від другого шлюбу, та на його матеріальному забезпеченні знаходиться його матір, а також, що його матеріальний стан погіршився не знайшли свого обґрунтування у даній справі, та що саме по собі не є обставинами для такого зменшення аліментів, стягнутих з позивача рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2023 року (справа №947/29393/23), суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Хаджибейський відділ держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну розміру аліментів, з огляду на що, у задоволенні таких позовних вимог належить відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у даній справі належить покласти на позивача.

Керуючись ст. 10, 43, 49, 76, 79, 141, 228, 258, 259, 264, 265, 277, 278, 354, 430 ЦПК України, ст. 180-183, 191 СК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа Хаджибейський відділ держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65036, м. Одеса, вул. Старицького, 10 А, ) про зміну розміру аліментів відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 28.11.2025 року.

Суддя Н.О. Шевчук