Єдиний унікальний номер305/4913/24
Провадження по справі 2/305/233/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2025 м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ластовичака В.Ю., за участі секретаря судового засідання Біроваш О.О., представника позивача Череміської Н.П., представників відповідачів Костяк Г.М., Поштак Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Рахівської міської ради до відділу комунального майна Рахівської районної ради, ОСОБА_1 про скасування наказу, свідоцтва на право власності та запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно,

встановив:

До суду 26.12.2024 надійшов у електронній формі позов Рахівської міської ради (далі - позивач) до відділу комунального майна Рахівської районної ради (далі - відділ комунального майна, відділ, відповідач-1), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2) про скасування наказу, свідоцтва на право власності та запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, у якому представник зазначає таке.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.02.2008 гуртожиток у АДРЕСА_1 , безоплатно прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Рахів, балансоутримувачем цього гуртожитку є КП «Рахівкомунсервіс».

06.10.2009 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради № 93 погоджено проживання в міському гуртожитку та видано ордер № 36-Г. Склад сім`ї на момент погодження проживання в міському гуртожитку становив: чоловік ОСОБА_2 , 1980 р.н., та дочка ОСОБА_3 , 2005 р.н.

21.11.2024 виконавчому комітету Рахівської міської ради стало відомо про факт реєстрації ОСОБА_1 права власності на кімнату (квартиру) АДРЕСА_2 . Жодних документів на здійснення реєстрації права власності на кімнату (квартиру) АДРЕСА_3 в міському гуртожитку виконкомом міської ради не було погоджено та не надано ОСОБА_1 .

Як встановлено Рахівською міською радою, всі документи для отримання дозволу щодо приватизації було надано відділом комунального майна Рахівської районної ради в особі начальника відділу комунального майна ОСОБА_4 , а саме 25.10.2024 видано наказ № 259 «Про передачу квартири АДРЕСА_3 у власність» та надано свідоцтво на право власності № НОМЕР_1 , які стали підставою для проведення реєстраційних дій у державного реєстратора, після чого ОСОБА_1 набула права власності на комунальне майно - кімнату (квартиру) АДРЕСА_2 .

Оскільки Рахівська районна рада не може розпоряджатися майном іншого органу місцевого самоврядування, вказівки щодо організації їхньої діяльності, цей порядок є суто внутрішнім документом, який обов`язковий до виконання лише Рахівською міською радою. Рахівська міська рада вправі розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Станом на сьогоднішній день у виконавчому комітеті Рахівської міської ради 85 осіб перебувають на квартирному обліку, у тому числі пільговики. Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, тобто квартирний облік, ведеться відповідно до Житлового кодексу України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Діючою постановою від 11.12.1984 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень» встановлено зобов`язання виконавчих комітетів місцевих рад суворо додержуватися Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень.

З 2008 року по сьогоднішній день жодний мешканець гуртожитку Рахівської міської ради не отримав дозволу на приватизацію комунального майна, лише право на проживання, підставою якого є ордер.

Внаслідок реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, а саме кімнати (квартири) в міському гуртожитку № НОМЕР_2 стала фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння допоки право власності зберігається за попереднім володільцем.

Виходячи з того, що відповідачу-1 згода на приватизацію кімната (квартири) АДРЕСА_2 не надавалася, Рахівська міська рада як власник міського гуртожитку вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою у здійсненні права користування і розпоряджання власним майном.

Тому, покликаючись на статті 16, 317, 387, 393, 397, 398, 1212 Цивільного кодексу України, Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач просив скасувати наказ № 259 від 25.10.2024, виданий відділом комунального майна Рахівської районної ради, скасувати свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_1 , видане відділом комунального майна Рахівської районної ради, свідоцтво (витяг) та запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно, речове право за номером 57338814 від 28.10.2024 щодо реєстрації за ОСОБА_1 на кімнату (квартиру) АДРЕСА_2 , а також стягнути з відповідачів у рівних частках сплачений судовий збір.

Одночасно із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, ухвалою суду від 27.12.2024 таку заяву задоволено, забезпечено позов шляхом накладення арешту на кімнату (квартиру) АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , на строк вирішення справи по суті і набуття судовим рішенням законної сили.

Ухвалою від 30.12.2024 позовну заяву залишено без руху, 03.01.2025 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 06.02.2025, за клопотанням представника відповідача - відділу комунального майна відкладено на 10.03.2025.

Від представника відповідача-1 - начальника відділу Костяк Г.М. 18.02.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала таке.

Відповідач не заперечує, що відділом комунального майна Рахівської районної ради 25.10.2024 видано наказ № 259 та видано Свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_1 , на підставі якого ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку набула у власність кімнату (квартиру) АДРЕСА_2 .

Вказані дії вжито відділом комунального майна Рахівської районної ради за наслідком розгляду заяви громадянки ОСОБА_1 у порядку та в межах процедури приватизації житла, передбаченого чинним законодавством.

Наявність у відділу комунального майна повноважень щодо проведення приватизації додатково обґрунтовує Положенням, затвердженим рішенням районної ради № 212 від 14.03.2024 (розміщене в загальному доступі на офіційному сайті районної ради за посиланням: http://rakhiv-rr.gov.ua).

Звертає увагу, що заява про приватизацію від ОСОБА_1 до відділу комунального майна від 08.10.2024 посвідчена підписом і печаткою керівника підприємства по обслуговуванню житла - комунального підприємства «Рахівконмунсервіс» підпорядкованого виконкому Рахівської міської ради, як і довідка про склад сім`ї наймача квартири та займані ним приміщення.

Покликаючись на статті 1, 2, 3, 8, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 1, 4, 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», позовні вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими, натомість дії відповідача-1 щодо приватизації житла вчиненими в межах чинного законодавства, тому позов не визнає, у його задоволені просить відмовити.

У поданому до суду 06.03.2025 відповіді на відзив представник позивача ствердила, що Рахівська міська рада не приймала жодного рішення виконавчого комітету щодо приватизації спірного приміщення або надання відмови. Право відповідача ОСОБА_1 на приватизацію жодним чином не оспорюється та не порушується.

Відповідно до Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого наказом (далі - Положення), згідно пункту 17, 18 якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації та подає відповідні документи, однак переважна більшість таких документів ОСОБА_1 подано не було.

Зокрема, до відділу комунального майна не надано:

1. копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним;

2. копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним;

3. копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї;

4. довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

5. копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

6. документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

7. копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

8. заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Крім того, рішенням сесії Рахівської міської ради № 93 від 06.10.2009 виділено ОСОБА_1 «КІМНАТУ» № 72 в міському гуртожитку, згідно ж наказу № 259 від 25.10.2024 відповідач посвідчив «кімнату» - «квартирою», у той час як квартира - це ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст. 382 Цивільного кодексу України), а кімната - це жиле приміщення, здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

Також, статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку мають громадяни, які більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку, фактично проживають у ньому і не мають власного житла, а ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 , тобто, для можливості реалізувати своє право на приватизацію повинні бути дотримані вимоги, як щодо відсутності власного житла, так і щодо не використання права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, тобто вони є різними за змістом і закон не допускає підміни їх одна одною.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено вичерпний перелік суб`єктів приватизації, якими є державні органи приватизації (Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і міста) та місцеві ради, органи приватизації територіальних громад, тому відділ комунального майна Рахівської районної ради не є повноважним органом.

Відповідач ОСОБА_1 , яка у справі представлена представником - адвокатом Поштак Ю.С., правом подання відзиву не скористалась.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачі не подавали.

У підготовчому судовому засіданні 10.03.2025 підготовчий розгляд справи було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 07.04.2025.

У судове засідання 07.04.2025 сторони не з`явились, представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду, представник відповідача Костяк Г.М. не була належним чином повідомлена.

Під час судового засідання 08.05.2025 проведено розгляд справи у повному обсязі, відкладено для підготовки сторін до судових дебатів на 06.06.2025, які після неодноразових відкладень із різних незалежних від суду причин зрештою проведено 27.10.2025, оголошено перерву до 01.12.2025, коли суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав його ухвалення та проголошення на 05.12.2025.

У судовому засіданні представник позивача Череміська Н.П. підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позові, на запитання представників відповідачів пояснила, що окремого органу приватизації у Рахівській міській раді немає, приватизація повинна проходити безпосередньо через рішення виконавчого комітету. Уточнила, що у пункті 3 прохальної частини позову під скасуванням свідоцтва на право власності мається на увазі витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою, за згодою представника розгляд проведено без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заявила, що законність виданих відділом комунального майна документів була перевірена державним реєстратором, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 , у разі недоліків така реєстрація проведена б не була, відділ комунального майна є належним органом приватизації, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Також, додатково у судових дебатах ствердила, що оскільки у Рахівській міській раді відсутній орган приватизації, тому єдиним повноважним органом для прийняття рішень щодо приватизації є відділ комунального майна Рахівської районної ради, яким дотримано вимоги Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян та Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Отримання відповідачкою у спадок частини житлового будинку не може свідчити про забезпечення житлом та не є підставою для відмови у реалізації свого права на приватизацію займаного житла.

Представник відповідача-1 Костяк Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що відділ комунального майна діяв у межах наданих повноважень як орган приватизації, що проводив таку в межах цілого Рахівського району, прийняте рішення про передачу кімнати в гуртожитку у власність ОСОБА_1 є законним, здійснене на підставі її заяви, погодженої у обслуговуючому підприємстві, яке є комунальним підприємством міської ради, тому фактично міська рада погодила таку передачу, до заяви було додано всі необхідні документи. Те, що у документах зазначено про приватизацію квартири, а не кімнати, вважає незначною помилкою, про наявність у ОСОБА_1 на час проведення приватизації власного житла відомо не було, однак це не впливає на можливість приватизації.

Суд заслухав позиції сторін, дослідив матеріали справи, оцінив їх у сукупності та взаємозв`язку і встановив такі обставини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.02.2008 будівля гуртожитку загальною площею 2 285,95 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради за № 11 від 18.01.2008 перебуває у власності територіальної громади в одній цілій частині, форма власності комунальна.

Наказом відділу комунального майна Рахівської районної ради № 259 від 25.10.2024 задоволено прохання наймачки ОСОБА_1 , передано їй у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 .

Свідоцтвом без дати за № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданим відділом комунального майна згідно з наказом від 25.10.2024 № 259 посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , дійсно належить на праві власності в одній цілій ОСОБА_1 - наймачці, квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа квартири становить 51,92 м.кв, характеристика квартири та його обладнання наведена в технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва.

Підставами для видачі зазначеного наказу та свідоцтва стала заява ОСОБА_1 на ім`я начальника відділу від 08.10.2024, у якій просить оформити передачу в приватну власність приміщення, яке вона займає разом із членами сім`ї, до якої додано довідку про склад сім`ї наймача, де містяться дані, що у приміщенні за адресою АДРЕСА_5 , яке складається з двох кімнат, загальною площею 54 кв.м, ОСОБА_1 проживає сама з 07.10.2009.

Обидва указані документи виконані шляхом заповнення від руки надрукованих бланків, містять підписи керівника підприємства по обслуговуванню житла та відбитки печатки Рахівського міського комунального підприємства «Рахівкомунсервіс».

Право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_5 , посвідчено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 407141305 від 09.12.2024.

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_5 , підтверджується відповідною відміткою на аркуші 12 її паспорта, що також додавався до заяви про приватизацію, як і копія картки платника податків, якою стверджено присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_3 .

Також представником відповідача-1 у судовому засіданні стверджено, а іншими учасниками не заперечено, про наявність у матеріалах справи про приватизацію технічного паспорта на приміщення, копію якого, однак, до судової справи долучено не було.

Не долучено сторонами до матеріалів і копію договору найму, що мав бути укладений Рахівським ВУЖКГ із ОСОБА_1 після видачі останній ордеру на проживання відповідно до рішення виконавчого комітету № 93 від 06.10.2009.

Відповідно до п. 12.3. Положення про відділ комунального майна Рахівської районної ради, затвердженого рішенням районної ради № 212 від 14.03.2024, відділ, відповідно до покладений на нього завдань та в межах повноважень, наданих районною радою, здійснює підготовку та оформлення документів, видає накази про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах та свідоцтва на право власності для подальшої державної реєстрації.

Разом з тим, п. 11.4. вказаного Положення визначено, що до завдань, функцій та прав відділу належить реалізація державної політики у сфері приватизації державного житлового фонду.

Рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради за № 93 від 06.10.2009 було погоджено проживання в міському гуртожитку по АДРЕСА_1 , та видано ордери, зокрема, ОСОБА_6 , 1982 р.н., що проживає в гуртожитку з 1991 року в кімнаті № НОМЕР_2 загальною площею 18 м.кв і сім`я складається з наступних осіб: чоловік ОСОБА_2 , 1980 р.н., дочка ОСОБА_3 , 2005 р.н.

Видача ОСОБА_1 ордеру за № 36 серії Г на підставі указаного рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради підтверджена корінцем до цього ордеру.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 415731470 від 28.02.2025, відповідачка ОСОБА_1 має у спільній частковій власності з розміром частки житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 35,26 кв.м, житловою площею 13,2 кв.м, та три господарські споруди до нього, номер об`єкта в РПВН 36641060, дата державної реєстрації 12.09.2024.

Довідкою виконавчого комітету Рахівської міської ради за № 2562 від 09.12.2024 стверджено, що на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, у виконавчому комітеті Рахівської міської ради перебувають 85 осіб, з них 36 - діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування.

До встановлених обставин справи суд застосував такі норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі змістом ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим законно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом (ст. 328 ЦК України).

Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII), приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Частиною 1 статті 8 цього ж Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього ж Закону, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч. 10 ст. 8 цього ж Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-VI (далі - Закон № 500-VI), сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 5 цього ж Закону визначено, що після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме:

а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом;

б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей.

Частиною 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта (ч. 2 ст. 393 ЦК У країни).

Також, ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Як передбачено абзацом 2 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

З урахуванням обставин справи та застосованих норм права суд дійшов таких висновків.

Не оспорюється сторонами та у суду відсутні сумніви, що будівля в АДРЕСА_1 , має статус гуртожитку, що перебуває у власності територіальної громади, а відповідач-2 використовує жиле приміщення у ньому та звернулась до відповідача-1 із заявою про його приватизацію.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц викладено висновок, що перелік випадків відмови громадянам у приватизації займаного ними житла чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення.

Тому, для вирішення даної справи суду необхідно з`ясувати та дати відповіді на такі основні запитання: чи підлягало до приватизації спірне приміщення (1), чи могла приватизувати приміщення відповідачка ОСОБА_1 (2).

Аналізуючи наведені питання суд констатує, що на обидва з них можна надати лише негативні відповіді, виходячи з такого.

1. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.02.2008, власником будівлі гуртожитку в АДРЕСА_1 , є територіальна громада м. Рахів, таким чином, указаний гуртожиток є таким, що переданий у власність територіальної громади міста.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що Рахівською міською радою прийнято на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого використання гуртожитку, а саме залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону № 500-VI, що є обов`язковою умовою подальшого здійснення приватизації приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом.

За таких обставин, кімната АДРЕСА_3 в указаному гуртожитку, де проживає ОСОБА_1 , не підлягала приватизації.

2. Однією з необхідних підстав для можливої приватизації жилого приміщення в гуртожитку є відсутність у особи власного житла (ч. 1 ст. 1 Закону № 500-VI).

Проте, у власності відповідача ОСОБА_1 станом на час прийняття відповідачем-1 рішення про передачу їй у приватну власність приміщення у гуртожитку перебувала частина житлового будинку у АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2025.

З метою перевірки органом приватизації таких відомостей, законодавством передбачено долучення до заяви про приватизацію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла (абзац 13 пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009), однак така вимога заявницею не дотримана, а відділ комунального майна Рахівської районної ради її недотримання залишив поза увагою.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 не могла приватизувати спірне приміщення, оскільки мала у власності інше власне житло.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватизація, тобто безоплатне отримання у власність ОСОБА_1 займаного нею житлового приміщення у гуртожитку, належного до державного житлового фонду, не відповідає обом вищезазначеним критеріям та є незаконною.

Додатково суд відмічає, що приватизація приміщення у даному випадку проведена неуповноваженим органом та без дотримання відповідної процедури.

Так, проведення приватизації приміщення у гуртожитку, що перебуває у власності територіальної громади м. Рахів, органом приватизації - відділом Рахівської районної ради є неправомірним, не відповідає вимогам ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 9 Положення про відділ комунального майна.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначено чіткий перелік документів, що подаються громадянами до органів приватизації для приватизації займаного приміщення, однак у даному випадку ОСОБА_1 не надала наступні документи:

- довідку про реєстрацію місця проживання особи, яка подає заяву, та всіх членів її сім`ї, зареєстрованих у жилому приміщенні в гуртожитку;

- копію ордера на жилу площу в гуртожитку;

- документ, що підтверджує невикористання нею та членами її сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла;

- копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла;

- форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

Також, відділом комунального майна не перевірено, чи можливо передати у власність ОСОБА_1 приміщення без виділення його в натурі та відповідно зменшення загальної площі гуртожитку, а також чи дійсно члени сім`ї заявниці, вписані в ордер ( ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ) не зареєстровані та не проживають у вказаному приміщенні.

Крім того, хоча рішенням виконавчого комітету Рахівської міської ради № 93 від 06.10.2009 та відповідним ордером № 36 серії Г на ім`я ОСОБА_1 (що вочевидь може бути опискою, однак жодним чином не обумовлено у відповідних документах) надано останній право зайняття однієї кімнати площею 18 кв.м, однак у власність відповідача-2 органом приватизації безпідставно передано двокімнатну квартиру загальною площею 51,92 кв.м, що додатково свідчить про незаконність приватизації.

Суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані доводи відповідачів про те, що:

- наявність у відповідачки ОСОБА_1 іншого житла не унеможливлює для неї отримання у власність у порядку приватизації займаного житла у гуртожитку;

- міська рада в особі власного комунального підприємства шляхом завірення документів (заяви, довідки) фактично погодила приватизацію;

- відсутність у Рахівської міської ради власного органу приватизації надає можливість відділу комунального майна Рахівської районної ради здійснювати приватизацію житла, належного територіальній громаді міста. У даному випадку відповідачу-2 з метою приватизації займаного приміщення слід було звертатися саме до міської ради, а в разі відмови та за наявності відповідних підстав - до суду.

Суд не бере до уваги посилання позивача на положення ст. 387 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки у даному випадку таке питання не вирішується.

Суд не надає оцінку доводам позивача про наявність у діях відповідача-1 ознак «зловживання службового становища» та «привласнення комунального майна», оскільки це не стосується предмету позову.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем та відповідачами надано суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, тому справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами чого суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та позов підлягає до задоволення.

Скасування наказу, свідоцтва про право власності та запису в реєстрі права власності не є позбавленням відповідача-2 права на житло, оскільки право користування указаним житлом і надалі зберігається за нею та особами, зазначеними у ордері на право зайняття жилої площі.

Разом з тим, вимога, зазначена у п. 3 прохальної частини позовної заяви щодо скасування свідоцтва (витягу, інформації) на право власності задоволена бути не може, так як указаний документ - інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 407141305 від 09.12.2024 не є правовстановлюючим, а лише містить інформацію про правовий статус об`єкта.

Суд не вважає таку вимогу окремою позовною вимогою, а лише недоліком у формулюванні позивачем позовних вимог.

Щодо заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування накладеного ухвалою суду від 27.12.2024 забезпечення позову шляхом накладення арешту на кімнату (квартиру) АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , від учасників не надходили, тому суд це питання не вирішує.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідачів необхідно в рівних частинах стягнути в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 10 598 гривень, що складається із судового збору в розмірі 9 084 за три позовні вимоги немайнового характеру, а також 1 514 гривень за забезпечення позову.

Керуючись статтями 141, 158, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати наказ відділу комунального майна Рахівської районної ради № 259 від 25.10.2024 про передачу у приватну власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 .

Скасувати Свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 без дати, видане відділом комунального майна Рахівської районної ради згідно з наказом № 259 від 25.10.2024, відповідно до якого квартира загальною площею 51,92 м.кв за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві власності в одній цілій ОСОБА_1 .

Скасувати у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис за № 57338814 від 28.10.2024 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з відділу комунального майна Рахівської районної ради на користь Рахівської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 5 299 (п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Рахівської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 5 299 (п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач - Рахівська міська рада, місцезнаходження: 90600, Закарпатська область, м. Рахів, вул. Миру, буд. 34, .

Відповідач - відділ комунального майна Рахівської районної ради, місцезнаходження: 90600, Закарпатська область, м. Рахів, вул. Миру, буд. 1, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Віктор ЛАСТОВИЧАК