Справа № 465/3653/24
Провадження 2/465/1352/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27.11.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мигаль Г.П.

при секретарі судового засідання Терех Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 36991,14 грн. та понесених судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 27.04.2019 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 830973.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі, за Договором про надання фінансового кредиту № 830973 від 27.04.2019 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №1 «Право вимоги» означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п. 2.1. Договору факторингу №1 Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Ресстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до реєстру прав вимог №24 від 21.08.2019 року до Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 24598,00 грн., а саме: сума основного боргу 7000,00 грн. сума процентів 3780,00 грн. сума прострочених процентів 10458,00 грн., сума штрафів - 3360,00 грн.

Всупереч умов індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту № 830973 та вимог закону, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» нараховано 3% річних 2217,26 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 10175,88 грн. Разом заборгованість становить 36991,14 грн.

Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 830973 від 27.04.2019 року в розмірі 36991,14 грн., яка складається з: суми заборгованості 24598,00 грн., суми інфляційних втрат 10175,88 грн., суми 3% річних - 2217,26 грн.

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та не подав відзиву, тому, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 27.04.2019 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 830973.

Відповідно до п. 1.1 Договору сума кредиту становить 7000 грн.

Згідно з п.1.2 Договору позика видається строком на 30 днів.

Відповідно до п.1.3.1 Договору знижена процентна ставка становить 0,90% від суми позики за кожен день користування позикою (328,50% річних) в межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору.

Згідно з п.1.3.2. Договору стандартна процента ставка становить 1,80% від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 % річних).

Відповідно до п.1.5 Договору позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом.

Згідно з п.3.4. Договору У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2., але за стандартною процентною ставкою.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 830973 від 27.04.2019 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №1 «Право вимоги» означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п. 2.1. Договору факторингу №1 Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Ресстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до реєстру прав вимог №24 від 21.08.2019 року до Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 24598,00 грн., а саме: сума основного боргу 7000,00 грн. сума процентів 3780,00 грн. сума прострочених процентів 10458,00 грн., сума штрафів - 3360,00 грн.

Всупереч умов індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту № 830973 та вимог закону, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» нараховано 3% річних 2217,26 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 10175,88 грн. Разом заборгованість становить 36991,14 грн.

Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 830973 від 27.04.2019 року в розмірі 36991,14 грн., яка складається з: суми заборгованості 24598,00 грн., суми інфляційних втрат 10175,88 грн., суми 3% річних - 2217,26 грн.

Відтак між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Отже, з урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку, що за умовами договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 830973 від 27.04.2019 року, укладеного з відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.

Відповідно до умов договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 830973 від 27.04.2019 року, сума позики становила 7000 грн., процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування 1,80% за день. Строк кредитування 30 днів.

Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за цим договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 830973 від 27.04.2019 року становить 3780,00 грн. (7000*1,80%*30), в іншій частині, заборгованість за процентами стягненню з відповідача не підлягає.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що в частині визначення розміру заборгованості за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 830973 від 27.04.2019 року, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в сумі з 10780,0грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, а 3780,00 грн - проценти за користування кредитом.

У зв`язку з наявністю у відповідача заборгованості за кредитом позивач вправі вимагати стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, з суми заборгованості 10780,00 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6000,57 грн. інфляційних втрат та 1 585,72 грн. 3% річних. за період з 26.05.2019 року по 19.04.2024 року.

Що стосуєтться стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 3360,00 грн, то позивачем не надано розрахунку, як саме нараховувався вказаний штраф, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, проте нарахування процентів продовжувалося поза межами дії договору, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 830973 від 27.04.2019 року в сумі 18366,29 грн, яка складається з 7000,00грн заборгованості за тілом кредиту та 3780,00 грн заборгованості за процентами, 6000,57 грн. інфляційних втрат та 1585,72 грн. 3% річних за період з 26.05.2019 року по 19.04.2024 року в іншій частині в задоволенні необхідно відмовити.

Як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з огляду на те що спір виник в наслідок дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути повну суду судового збору у розмірі 2422,40 грн. з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 178, 206, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за договором про споживчий кредит № 830973 від 27.04.2019 року в сумі 18366,29 грн, яка складається з 7000,00грн заборгованості за тілом кредиту та 3780,00 грн заборгованості за процентами, 6000,57 грн. інфляційних втрат та 1585,72 грн. 3% річних за період з 26.05.2019 року по 19.04.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,4 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», , юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 27.11.2025 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.