Справа №766/7751/21
Пров. №2/766/1942/25
27 листопада 2025 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_1 13.05.2021 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 232648 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн.
В обґрунтування позову вказала, що 21.01.2019 року між нею та відповідачем укладено договір оренди квартири у письмовій формі, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Нею отримано предоплату за 2 місяці в розмірі 8400 грн. Вказала, що відповідачем належним чином умови договору не виконуються, є прострочена заборгованість за орендну плату та комунальні послуги в розмірі 154755 грн. Під час проживання відповідача у квартирі, було погіршено належний стан квартири та оздоблювальної техніки, меблів, тощо. Вказала, що вранці 17.04.2020 р. з її приміщення було затоплено квартиру, яка знаходиться поверхом нижче, внаслідок чого квартирі було завдано матеріальну шкоду, яку вона вимушена була сплачувати.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено.
Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Після відновлення роботи суду, проведення інвентаризації, призначено розгляд справи.

Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав.

Треті особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності від 24.09.1993 р. № НОМЕР_1 , витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24287637 від 29.10.2009 р., свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.06.2010 р.

21 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири в простій письмовій формі, за яким останній отримав в оренду квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , строком оренди 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди.

За п. 4.1 договору, розмір орендної плати за весь об`єкт оренди складає 4200 грн. (в опалювальний сезон) та 5000 грн (в неопалювальний сезон) + оплата всіх комунальних послуг в місяць.

Покази лічильників при заселенні: електролічильник 5490, газовий 1107, води 47.

Згідно копії розписки складеної ОСОБА_1 , остання виплатила ОСОБА_5 суму в розмірі 10 тис. грн та зобов`язалась до 18.01.2021 року віддати іншу частину в розмірі 49357,66 грн. в наслідок затоплення приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (нежитлове приміщення, цокольний поверх). На вказаній розписці міститься відмітка ОСОБА_5 13.01.2021 р. про повний розрахунок між сторонами.

01.04.2021 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено письмову вимогу про усунення порушень, а саме погашення боргу за оренду квартири, комунальних платежів та відшкодування матеріальних збитків. Відомостей щодо того яким саме чином вказана вимога була направлена відповідачу матеріали справи не містять, як і не містять доказів отримання/не отримання вказаної вимоги відповідачем.

Згідно копії акту технічного обстеження приміщень цокольного поверху по АДРЕСА_3 складеного 13.05.2020 року КУ «Інспекція житлово-комунального господарства» ХМР, в ході проведення обстеження встановлено, що приміщення мають характерні ознаки залиття водою з приміщення розташованої квартири АДРЕСА_3 (1 пов). За словами власника нерухомості й орендатора нежитлових приміщень вранці 17.04.2020 р. приміщення цокольного поверху житлового будинку були залиті водою з систем водопостачання, розташованої в приміщенні квартири АДРЕСА_3 (1 поверх). Власнику нежитлових приміщень цокольного поверху завдано матеріальних збитків в результаті залиття.

За довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 16.06.2020 року, вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ склала 59357,66 грн.

Позивачкою долучено скріншоти листування з відповідачем, з яких вбачається, що позивачка зверталась до відповідача із вимогами оплати заборгованості зі сплати комунальних послуг та оренди квартири, повідомляла про необхідність відшкодування шкоди за залиття нежитлових приміщень, 06.11.2020 року повідомила про те, що відповідач більше не зможе проживати у квартирі з огляду на приведення її у занедбаний стан, несплатою орендних та комунальних платежів тощо. Пізніше відповідачем здійснені перекази грошових коштів в розмірі 4778,00 грн. 4778,00 грн, 4981,00 грн, 4845 грн. Позивачкою зазначено, що на її картку прийшло всього 19470,00 грн.; 13.11 за три дні 23751,00 грн. 14.12.2020 р. позивачкою повідомлено відповідача, що йому лишись виплатити 57034,37 грн. та 5 тис. за простій квартири, всього 62620,76 грн., крім того, відновлення квартири 13896,40 грн, затоплене приміщення 60 тис. грн, оренда розрахунок 35518,42 грн, за користування кредитами 1370,55 грн, всього 80785,37 грн.

У відповідності до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 317 Цивільного кодексу України зазначає, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 177 Цивільного кодексу України зазначає, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 509 Цивільного кодексу України вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк, (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 773 Цивільного кодексу України якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Стаття 810 Цивільного кодексу України зазначає, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

У відповідності до ст. 815 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував орендні та комунальні платежі, що слідує із наданого позивачкою розрахунку, яким суд погоджується, відповідачем доказів на спростування вимог позивачки не надано, з огляду на що, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості в розмірі 154755,99 грн.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої з вини відповідача залиттям нежитлових приміщень, то суд дійшов висновку про задоволення позову у вказаній частині, з огляду на доведеність наявності шкоди, яку позивачка відшкодувала власникам затопленого нежитлового приміщення в розмірі 59357,66 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача за погіршення стану квартири в розмірі 114323,08 грн, то у вказаній частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою належних, достатніх та допустимих доказів того, що саме з вини відповідача захаращена квартира суду не надано, як і не надано висновків експерта з приводу непридатності квартири до проживання та вартості повернення квартири у попередній стан.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, суд зазначає наступне.

Позивач вказує, що моральна шкода, завдана їй відповідачем, полягає у тому, що вона перенесла хвилювання, погіршення стану здоров`я (психологічного), необхідного звернення до лікаря-психолога, що призвело до призначення ліків, що заспокоюють, пом`якшують неврози та неврозноподібний стан.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц(провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачкою при зверненні до суду 20 тис. є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відшкодування позивачці моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн, що на думку суду буде достатнім і справедливим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачка звернулася з позовом про стягнення 252648,00 грн, задоволено позов в сумі 214113,65 грн, що складає 84,74%, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді оплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 2141,38 грн.

Що стосується вимог позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Позивачкою не надано суду договір про надання правової допомоги та жодних доказів понесених витрат на правничу допомогу, з огляду на що, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні в цій частині.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складено 27 листопада 2025 року.

Керуючись ст. 11, 14, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором оренди житлового приміщення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) заборгованість зі сплати орендних та комунальних платежів в розмірі 154755,99 грн, збитки, завдані затопленням в розмірі 59357,66 грн, моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн, що разом становить 219113,65 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2141,38 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус