Справа № 182/1410/22
Провадження № 2/0182/1473/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.11.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю представника позивача Чуприни Є.А.

представників відповідачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

Ковальова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року у справі № 195/1767/17 було задоволено клопотання слідчого Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області Оковитого В.В. у кримінальному провадженні № 0000664 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони володіння, користування та розпорядження, на майно, яке було виявлено та вилучено під час обшуку у домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: документи на автомобіль «Opel Vectra 2.0 DTI»; документи на бензопили; накладні ТОВ «Нова Пошта»; документи інтернет - магазинів; упаковка від бензопили Карпати; навігатор з кріпленням для скла чорного кольору та зарядний пристрій; документація ПАТ «МГЗК»; рукописні документи на 2-х аркушах, оголошення про продаж дров; ключі від автомобіля «Opel Vectra 2.0 DTI»; колоди дерев в кількості 597 одиниць; 2 пластикові пляшки з рідинами. Крім цього, як зазначає представник позивача, було накладено арешт у вигляді заборони володіння, користування та розпорядження на майно, яке було виявлено та вилучено під час обшуку у домоволодінні АДРЕСА_2 , а саме: копії службових записок ПАТ «МГЗК»; ключі та документи до автомобіля «ВАЗ 21053»; мобільний телефон імеі: НОМЕР_1 ; колоди дерев в кількості 440 одиниць. При цьому, поступово за клопотанням позивача, слідчий суддя знімав арешт з належного майна та ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.2019 року було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області Омеко М.В. від 21.11.2017 року на тимчасове вилучене майно, а саме: на «Opel Vectra 2.0 DTI»; мобільного телефону Самсунг НОМЕР_2 , документи на автомобіль «Opel Vectra 2.0 DTI»; навігатор з кріпленням для скла чорного кольору та зарядний пристрій, документація ПАТ «МГЗК», рукописні документи на 2-х аркушах, оголошення про продаж дров, ключі від автомобіля «Opel Vectra 2.0 DTI». Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2020 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року на тимчасово вилучене майно, а саме: колоди дерев в кількості 597 одиниць, 2 пластикові пляшки з рідинами та було зобов`язано слідчого Томаківського відділення Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області повернути вищевказане майно позивачу по справі. З метою повернення майна, а саме: колод дерев в кількості 597 одиниць, позивач з відповідним клопотанням звернувся до слідчого, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 0000664, яке, в свою чергу, було закрито, у зв`язку з закінченням терміну про притягнення до відповідальності. Після звернення до слідчого, позивач дізнався, що вказане майно (колоди дерев) було передано на зберігання до Марганецької автомобільної школи Дніпропетровської обласної організації ТСО України, яке для позивача було несподіванкою, оскільки таких відомостей ні він, ні його представник не мали та про даний факт їм відомо не було. Натомість, коли стало відомо про даний факт, то позивач, разом зі слідчим, прибули на територію Марганецької АМДООТСОУ, бокс, у якому повинні були зберігатись колоди дерев, однак, він виявився пустим. Оскільки ні слідчий, ні прокурор не змогли зрозуміло пояснити, куди зникло належне майно, то позивач звернувся до Томаківського ВП із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, та за його звернення було розпочате кримінальне провадження № 0000127, в якому постановою слідчого від 24.11.2020 року його було залучено в якості потерпілого. У 2021 році Томаківське відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області було реорганізоване у Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області. Оскільки з листопада 2020 року йому не повідомляли про стан досудового розслідування, не проводили за його часті слідчих дій та, навіть, не повідомляли його представника про те, у провадженні якого саме слідчого перебуває кримінальне провадження № 0000127, він звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської !області зі скаргою на бездіяльність працівників ВП № 3 Нікопольського РУП ГУНП України у Дніпропетровській області. У судовому засіданні 08.11.2021 року з розгляду скарги він дізнався, що кримінальне провадження № 0000127 закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000127, вважає, що працівниками ВП № 3 Нікопольського РУП ГУНП України у Дніпропетровській області досудове розслідування здійснювалось неефективно, воно затягувалось, необхідні слідчі дії не проводились, а тому такими діями йому було завдано матеріальну та моральну шкоду, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Тому, враховуючи вищевикладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 261 084 грн. 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року по даній справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та відповідачам було роз`яснено про їх право, потягом 15 днів з дня отримання позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження по справі, надіслати на адресу суду відзив та всі письмові заперечення з приводу пред`явлених позовних вимог (а.с.27-28).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі про розгляд справи були повідомлені належним чином та своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористались та подали відзив на позовну заяву.

Так, 09 травня 2022 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Дерновського М.Є. на адресу суду надійшов відзив, згідно якого зазначено наступне. Відповідно до матеріалів справи та тексту позовної заяви, визначити розмір завданої шкоди позивачу не вдається можливим, оскільки жодного доказу щодо завданої шкоди та зазначених моральних страждань позивачем не надано. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не приводить жодних доказів причинного зв`язку між кримінальним провадженням, досудовим розслідуванням та погіршенням здоров`я позивача. Головне управління вважає, що позивачем не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон про порядок відшкодування), внаслідок чого розмір морального відшкодування позивачеві безпідставно завищено. Головне управління є фактично лише розпорядником державного бюджету, її представник не має повноважень надавати пояснення, міркування та докази щодо наявності шкоди, спричиненої позивачу, протиправність діяння її заподіювача, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) така шкода була заподіяна. У справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, позивачами, як правило пред`являється одна вимога - до органу який завдав шкоду. Попри це, до Казначейства не пред`являється жодних вимог, а відтак фактично органи Казначейства повинні залучатись судами у справи щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, тільки для гарантії подальшого виконання відповідного рішення. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що факт вчинення моральної шкоди не може бути пов`язаний із фактом вчинення певного роду правопорушення щодо особи, вимога по її відшкодуванню процесуально виступає самостійною і потребує належного обґрунтування. Проте, належного обргрунтування позивачем не надано. Казначейство вважає, що позивачем не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок чого необґрунтовано розмір морального відшкодування позивачеві. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону про порядок відшкодування, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Таким чином, представник вважає, що вимога про стягнення з органів Державної казначейської служби України моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду є безпідставною та необґрунтованою, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.58-66).

10 травня 2025 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду від представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Ізотової Т. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання вказує, що пред`явлені позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки жодним актом не передбачено, що шкода має бути відшкодована державою. При цьому, представник відповідача зазначає, що позивач, при подачі позову до суду, не дотримався вимог ст.76 ЦПК України, зокрема, не надав докази, якими б було встановлено факт спричинення йому органами поліції матеріальних збитків та було встановлено вину працівника поліції щодо зникнення майна. Тобто, позивач зобов`язаний був довести факт спричинення йому моральної шкоди та понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між цими фактами. Тому, на підставі викладеного, представник відповідача пред`явлені позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.73-86).

17 червня 20022 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважають, що стороною позивача не доведено та належним чином не підтверджено факт завдання йому моральної шкоди, що, в даному випадку, не відповідає вимогам чинного законодавства. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є шкода, яка завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Позивачем до суду не надано доказів, які мають заздалегідь встановлену силу, а, отже, вважають, що позовні вимоги, у зв`язку з недоведеністю, задоволенню не піддягають. Тому, вважають, що в позові слід відмовити (а.с.110-118).

Позивач через свого представника ОСОБА_3 своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 24 червня 2022 року на адресу суду надав відповідь на відзив, згідно якої посилався на обставини, викладені в позовній заяві та, окрім цього, зазначив, що факт внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, на підставі поданої ним заяви, підтверджує причинно-наслідковий зв`язок та підтверджує факт завдання йому як матеріальної, так і моральної шкоди. Тому, на підставі викладеного, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.140-142).

В судовому засіданні представник позивача викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав та на задоволенні позову наполягав.

Представники відповідачів в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, а тому просили суд в задоволенні позову відмовити.

Cуд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Конституція України як основний закон закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року у справі № 195/1767/17 було задоволено клопотання слідчого Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області Оковитого В.В. у кримінальному провадженні № 0000664 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, про накладення арешту на майно, яке належить позивачу у справі, у вигляді заборони володіння, користування та розпорядження на майно, яке було виявлено та вилучено під час обшуку у домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: документи на автомобіль «Opel Vectra 2.0 DTI»; документи на бензопили; накладні ТОВ «Нова Пошта»; документи інтернет магазинів; упаковка від бензопили Карпати; навігатор з кріпленням для скла чорного кольору та зарядний пристрій; документація ПАТ «МГЗК»; рукописні документи на 2-х аркушах, оголошення про продаж дров; ключі від автомобіля «Opel Vectra 2.0 DTI»; колоди дерев в кількості 597 одиниць; 2 пластикові пляшки з рідинами. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в рамках вищевказаного кримінального провадження, було накладено арешт у вигляді заборони володіння, користування та розпорядження на належне майно позивачу, яке було виявлено та вилучено під час обшуку у домоволодінні АДРЕСА_2 , а саме: копії службових записок ПАТ «МГЗК»; ключі та документи до автомобіля «ВАЗ 21053»; мобільний телефон імеі: НОМЕР_1 ; колоди дерев в кількості 440 одиниць. Ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.2019 року було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області Омеко М.В. від 21.11.2017 року на вищевказане майно (а.с.17).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу звернення до суду з даним позовом послався на те, що арештоване майно частково йому було повернуто, однак, колоди дерев в кількості 597 одиниць повернуті не були, що й стало підставою звернення до суду за захистом свого права.

Судом, в ході розгляду даної справи, були встановлені обставини, які в свою чергу, одним із відповідачів не заперечуються. Зокрема, постановою Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_4 , який є позивачем по справі, було залучено до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 90000127 від 29 березня 2020 року як потерпілого. Підставою для прийняття вищевказаної постанови стали обставини, які полягали в тому, що майно (колоди дерев в кількості 597 одиниць), які були передані на зберігання до Марганецької АМДООТСОУ (бокс), при виконанні ухвали щодо скасування арешту виявлені не були, тобто, майно, яке фактично належало позивачу, було відсутнє, внаслідок чого за даним фактом було порушено кримінальне провадження, потерпілим якого було визнано позивача по справі.

Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, враховуючи той факт, що станом на час розгляду даної справи, винних осіб щодо зникнення (знищення) майна, яке належить позивачу встановлено не було, з поданих доказів стороною позивача та матеріалів справи вбачається факт порушення прав особи, яка, у відповідності до вимог чинного законодавства, наділена правом на звернення до суду за захистом свого порушеного права та, шляхом подання відповідних доказів довело суду, що неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю їй була завдана матеріальна шкода в розмірі 261 084 грн. 79 коп.

При цьому, при вирішенні питання щодо завданої шкоди позивачу, суд виходить з того, що заявлений розмір до стягнення є законним та обґрунтованим, оскільки даний розмір сум було визначено у відповідності до формули, складений відповідальною (посадовою) особою при подачі клопотання в рамках кримінального провадження до суду щодо арешту майна, яке в рамках розгляду даної справи належить позивачу.

Тому, з урахуванням викладеного та встановивши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, якими ці правовідносини регулюються, позивачем повністю доведений факт завдання йому матеріальної шкоди і суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Що стосується заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4 - 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно пункту 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові ВП/ВС від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.77ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, а також відсутність обґрунтування, які саме дії та бездіяльність відповідачів призвели до душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його буття та стали передумовою для психологічних переживань та страждань, в принижені честі та гідності, як наслідок, без належного обгрунтування позову в цій частинні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265, 305 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану органом досудового розслідування, в розмірі 261 084 грн. (двісті шістдесят одна тисяча вісімдесят чотири грн.) 79 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. (з кожного - по 496 грн. 20 коп.).

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал