ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 497/7/2021

провадження № 61-14863св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - сільськогосподарський виробничий кооператив «Кубей»,

особа, яка не брала участі у справіта подала апеляційну скаргу - арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Кубей» про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СВК «Кубей» про визнання права власності, в якому просила:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» ОСОБА_1 придбала майнові сертифікати колишніх членів СВК «Кубей» та, в обмін на придбані сертифікати, отримала свідоцтво про право власності на майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД № 186. Після чого, на підставі рішення загальних зборів співвласників майна колишнього СВК «Кубей» від 06 вересня 2014 року (протокол № 3) за актом приймання-передавання від 09 серпня 2014 року їй було передано вказане спірне нерухоме майно.

Рішенням виконкому Червоноармійської (зараз Кубейська) сільської ради № 17 від 23 березня 2015 року житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Реєстрація права власності на нерухоме майно за діючим законодавством здійснюється державними реєстраторами, проте, 23 грудня 2020 року державний реєстратор рішенням за № 55887354 відмовив позивачці у державній реєстрації прав та їх обтяжень на вказаний спірний об`єкт нерухомого майна, за відсутністю документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на цю нерухомість.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Болградський районний суд Одеської області рішенням від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД № 186, що був виданий відповідно до списку осіб, затвердженого зборами співвласників (протокол № 1) від 28 червня 2014 року, - право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме загальними зборами співвласників майна колишнього КСП «Кубей» від 09 серпня 2014 року прийнято рішення про затвердження майнового права ОСОБА_1 на право власності на майновий пай члена КСП «Кубей», та виділено майно за переліком згідно з Додатком № 1 до протоколу загальних зборів відповідно до заяви КСП «Кубей» та рішення комісії з врегулювання майнових відносин, тобто з дотримання усієї визначеної законом процедури без допущення порушення прав інших членів колишнього КСП.

Суд першої інстанції вважав, що у справі мають місце обставини, передбачені статтею 392 ЦК України, оскільки позивач маючи право на пайовий фонд майна СПК «Кубей» с. Кубей Болградського району Одеської області, а саме нерухомого майна, та отримавши рішення виконкому Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про присвоєння цим об`єктам нерухомості окремої поштової адреси, не може здійснити належним чином реєстрацію права власності у державного реєстратора, у зв`язку з чим порушуються її права як власника, тому вважала, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, арбітражний керуючий Дарієнко В. Д., особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушені його права звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 01 березня 2021 року, закрити провадження у справі та передати справу до Господарського суду Одеської області для розгляду в межах справи про банкрутство, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Одеський апеляційний суд постановою від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу арбітражного керуючого Дарієнка В. Д. задовольнив частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 березня 2021 року скасував.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до СВК «Кубей» про визнання права власності закрив.

Роз`яснив позивачці ОСОБА_1 право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Роз`яснив позивачці ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання нею постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності належного відповідача СВК «Кубей» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Дарієнка В. Д., належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання.

Крім того, апеляційний суд вважає, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство СВК «Кубей», в межах цієї справи, оскільки господарський суд є судом, встановленим законом, до юрисдикції якого віднесено розгляд спору, ініційованого позивачем.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сахарова Н. М., через підсистему «Електронний суд» направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 березня 2021 року.

Заявник у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд у порушення частини першої статті 89 ЦПК України дійшов безпідставних висновків щодо факту порушення прав та інтересів СВК «Кубей».

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що єдиним нормативно-правовим актом, який врегульовував питання виділеного майнового паю в натурі був наказ Мінагрополітики від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», однак даний наказ втратив чинність, що призвело до того, що певний час процедура виділення майна в натурі в рахунок майнового паю була повністю заблокована, отже, єдиним способом оформити право власності було звернення з позовом до суду.

Апеляційний суд при прийнятті оскаржуваної постанови не звернув уваги на те, що позивач набула право власності на майно набагато раніше, ніж Господарським судом було порушено справу про банкрутство СВК «Кубей», а тому апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2024 року арбітражний керуючий - ліквідатор СВК «Кубей» Дарієнко В. Д. через підсистему «Електронний суд» направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив оскаржувану постанову залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Так у поданому відзиві на касаційну скаргу арбітражний керуючий Дарієнко В. Д. зазначив, що на даний час провадження у справі № 916/2181/17 про банкрутство СВК «Кубей» продовжується.

Позивач у справі звернулася із позовом до суду вже після визнання СВК «Кубей» банкрутом, крім того на момент подання позову набула чинності стаття 7 Кодексу України з процедур банкрутства, однак суд першої інстанції проігнорував цю норму права та незаконно розглянув спір по суті, чим порушив норми матеріального права, зокрема статтю 7 Кодексу України з процедур банкрутства, та норми процесуального права, зокрема статтю 255 ЦПК України.

Крім того, позивач неправильно визначив сторін у справі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Тому з огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків при прийнятті оскаржуваної постанови.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Болградського районного суду Одеської області.

09 грудня 2024 року цивільна справа № 497/7/2021 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Справа є малозначною, проте Верховний Суд переглядає оскаржувані судові рішення, оскільки доводи касаційної скарги стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 8 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Згідно з частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Вказана норма права визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Апеляційний суд встановив, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 916/2181/17 порушено провадження у справі про банкрутство СВК «Кубей», введено процедуру розпорядження майном боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В ухвалі Господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення (повідомлення) про порушення провадження у справі про банкрутство боржника Виробничого кооперативу «Кубей» (68720, Одеська обл., Болградський район, с. Кубей, вул. Радянської армії, буд. 18; ).

Постановою Господарського суду Одеської області від 02 лютого 2018 року у справі № 916/2181/17 СВК «Кубей» (68720, Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Радянської армії, буд. 18, ) визнано банкрутом. Відкрито відносно СВК «Кубей» (68720, Одеська обл., Болградський район, с. Кубей, вул. Радянської армії, буд. 18; ) ліквідаційну процедуру та ліквідатором призначено арбітражного керуючого Дарієнка В. Д. Постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Кубей» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

07 лютого 2018 року на офіційному сайті Верховного Суду опубліковано оголошення № 49185 про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Постановою Господарського суду Одеської області від 02 лютого 2018 року у справі № 916/2181/17 ухвалено припинити повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, керівнику СВК «Кубей» ОСОБА_2 протягом п`ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору арбітражному керуючому Дарієнку В. Д. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 284 від 31 травня 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута (частина друга статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Дарієнка В. Д. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 284 від 31 травня 2013 року), до якого у відповідності до вимог законодавства про банкрутство перейшли повноваження керівника.

Ухвалами Господарського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року, від 02 серпня 2019 року у справі № 916/2181/17 продовжено строк ліквідаційної процедури СВК «Кубей» () та строк повноважень ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Дарієнка В. Д.

Отже з 02 лютого 2018 року припинено повноваження органів управління СВК «Кубей» щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, дані повноваження перейшли до ліквідатора арбітражного керуючого Дарієнка В. Д.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 752/4361/15 (провадження № 14-561цс19) вказано, що, виходячи з положень пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (аналогічні положення закріплено у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України), частини другої статті 7 КУзПБ, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Крім того, до спорів, пов`язаних із майновими вимогами до боржника, відносяться спори про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у таких спорах належать до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Зазначені майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) вказано, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року КУзПБ повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду скасувала судові рішення судів попередніх інстанцій, які зробили висновок про закриття провадження у справі, й передала матеріали справи до господарського суду, на розгляді якого перебувала справа про банкрутство боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20), провадження № 12-14гс21, зазначено, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19), а також постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19 (провадження № 61-20972св19).

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, із дня введення в дію КУзПБ, тобто з 21 жовтня 2019 року, має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також дати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що частинами першою, другою статті 131 КУзПБ передбачено, що майно боржника, яке підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу.

До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою і сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні цього Кодексу.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19 (провадження № 61-20972св19)).

У справі, яка переглядається, апеляційний суд правильно встановив, що ОСОБА_1 у січні 2021 року звернулася до суду з позовом до СВК «Кубей» про визнання права власності, отже, позивач звернулася до Болградського районного суду Одеської області з зазначеним позовом після порушення провадження у справі про банкрутство відносно сільськогосподарського виробничого кооперативу «Кубей» з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 березня 2021 року й закрив провадження у справі, роз`яснивши позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до господарської юрисдикції.

Також колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що свідоцтво про право власності на майновий пай та акт приймання-передавання майна можуть бути лише підставою для оформлення права власності на зазначене майно у встановленому законом порядку, а тому доводи заявника про те, що вона набула права власності на майно раніше, ніж було порушеного Господарським судом справу про банкрутство СВК «Кубей» не заслуговують на увагу з огляду на зазначене.

Постанова суду апеляційної інстанції узгоджується з судовою практикою Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), актуальною на час ухвалення судового рішення законодавством у сфері банкрутства, що спростовує доводи касаційної скарги в цій частині. Водночас у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Закриття провадження в справі через юрисдикцію не є порушенням права на доступ до суду (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 640/1029/18, провадження № 14-443цс19).

У пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) зазначено, що суд, який

розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом», у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Доводи касаційної скарги не спростовують зроблених апеляційним судом висновків, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційний суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі

У вересні 2025 року ліквідатор СВК «Кубей» - арбітражний керуючий Дарієнко В. Д. через підсистему «Електронний суд» направив до Верховного Суду заяву про закриття касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке прийнято у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а випадки передбачені підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України відсутні

Заява про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Проте, Верховний Суд надавши оцінку доводам заявника, які викладені у касаційній скарзі, при відкритті касаційного провадження зазначив, що справа хоч справа в силу вимог частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, однак стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, у задоволенні заяви слід відмовити.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ліквідатора сільськогосподарського виробничого кооперативу «Кубей» - арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров