Справа № 296/7431/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 листопада 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючої - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона одружилася з громадянином Білорусії ОСОБА_2 16 липня 2015 року, шлюб між ними зареєстрований Палацом одружень Мінського міськвиконкому, про що складено актовий запис про шлюб № 573. Позивач зазначає, що впродовж тривалого часу вона не підтримує зв`язок з відповідачем, між ними зникло взаєморозуміння внаслідок різних поглядів на сімейне життя. Подружні стосунки між нею та відповідачем фактично припинені, вони проживають в різних країнах, спільного господарства вони не ведуть. Подальше збереження цього шлюбу позивач вважає таким, що суперечитиме її інтересам. Останнє відоме їй місце проживання відповідача в місті Житомирі.

На підставі наведеного позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати.

Ухвалою судді від 25 серпня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у своїй позовній заяві позивач просить розгляд справи здійснювати без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_2 є громадянином Білорусії, останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача - АДРЕСА_1 , що підтверджено відповіддю УДМС в Житомирській області від 15 березня 2019 року. Суд повідомляв відповідача про розгляд цієї справи шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч. 11 ст.128ЦПК України. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками надіслані на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим адресату, причина «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, а також строків розгляду справи, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд установив, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією її паспорта № НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є громадянином Білорусії, що підтверджено копією паспорта громадянина Білорусії НОМЕР_2 .

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 липня 2015 року Будинком шлюбів Мінського міськвиконкому, про що складено актовий запис про шлюб №573. Вказане підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Між Україною та Республікою Білорусь немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у цивільних і сімейних справах.

Так, згідно заяви Міністерства закордонних справ України щодо розриву дипломатичних відносин з російською федерацією, опублікованої 24 лютого 2022 року вбачається, що Україна заявила про розрив дипломатичних відносин без розриву консульських відносин внаслідок чого Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року на сьогодні у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь не застосовуються.

Крім того, 1 грудня 2022 року Верховною радою України було прийнято Закон «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон № 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами статей 60, 63 Закону № 2709-IV.

Згідно зі статтею 60 Закону № 2709-IV правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Аналіз положень статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV дає підстави для висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема:

1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie);

2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii);

3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law);

4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).

Визначаючи, чи у є подружжя спільний особистий закон, необхідно враховувати положення частини першої статті 16 Закону № 2709-IV,відповідно до якої особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Суд ураховує, що позивач є громадянкою України, а відповідач громадянин Республіки Білорусь, а тому відповідно до частини першої статті 16 згаданого Закону в сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.

Також встановлено, що подружжям спільно не обрано право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу.

З наявних у справі доказів суд позбавлений можливості встановити з правом якої держави обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок.

Досліджуючи питання застосування колізійної прив`язки lex domicilii, суд урахувує, що ця норма визначає для подружжя право держави, у якій у них було спільне проживання, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі, у разі, якщо фактичні шлюбні відносини між сторонами не припинилися.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач зазначає, що фактичні шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, останнє спільне місце проживання подружжя в Україні, де позивач продовжує проживати.

Згідно з п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Згідно ст. 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і якщо на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України.

Зважаючи на вищевикладене, а також той факт, що позивачка є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване на території України, суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін у даній справі має застосовуватися законодавство України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст. 55 СК України).

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст.105 України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1ст. 112 СК України).

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Установлено, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, позивач заперечує можливість примирення з відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу.

При вирішенні спору суд ураховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Враховуючи характер відносин, які склалися в цій сім`ї, та з врахуванням вимог ст. ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,89,141,200,206,263,264,265 ЦПК України, на підставі ст.ст.110,111,112,115 СК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Житомир, та ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Мінськ, Республіка Білорусь, зареєстрований 16 липня 2015 року Будинком шлюбів Мінського міськвиконкому, актовий запис про шлюб №573, - розірвати.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м. Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 01 грудня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК