Справа № 136/354/25
провадження № 2/136/118/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2025 позивач ОСОБА_1 , через свого представника, звернулась до суду з позовом до відповідача Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ОСОБА_2 являвся власником земельної частки (паю) розміром 3,71 умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ВН №0141044 зареєстрований 19.08.1997 за №44 на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації №165 від 23.06.1997. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач являється дочкою ОСОБА_2 . Позивачу стало відомо, що на підставі вищевказаного сертифікату, виданого на ім`я ОСОБА_2 , було сформовано дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: :07:00:0148 та :07:000:0317, однак Державний акт на право приватної власності на землю не видавався. Враховуючи той факт, що право власності на земельні ділянки, кадастрові номери яких :07:00:0148 та :07:000:0317 не було зареєстровано за померлим ОСОБА_2 , останній не набув права власності на зазначене нерухоме майно, тому нотаріусом було надано ОСОБА_1 відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. На момент смерті спадкодавця дочка спільно проживала з ним, вступила в управління спадковим майном, шляхом проведення обробітку присадибної земельної ділянки, проводила поточний ремонт спадкового житлового будинку. Оскільки позивач постійно проживала з батьком на момент його смерті вона прийняла спадщину. Втім не може оформити спадкові права, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 03.03.2025 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 27.03.2025 витребувано від приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Мельник М.В. матеріали спадкової справи заведеної до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 04.09.2025 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, утім 27.03.2025 на адресу суду надійшла заява, у якій відповідач просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги вважає обґрунтованими та визнає у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Берестівка помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 09.04.2024 (а.с. 7 на звороті).

Відповідно до «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області, на гр. ОСОБА_2 виготовлено та видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ВН №0141044 розміром 3,71 умовних кадастрових гектарах. Сертифікат на право на земельну частку (пай) зареєстрований 19.08.1997 за №44 на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації №165 від 23.06.1997 року, що підтверджується довідкою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.04.2024 №0-2-0.2-3739/2-24 та витягом з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 6-7).

Позивач являється дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.05.1959 (а.с. 8). Зміна прізвища пов`язана з одруженням, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.02.1981 (а.с. 8 на звороті).

Згідно довідки старости с. Лукашова від 09.07.2024р. №09-12-01/10/157 (а.с. 9) ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня смерті свого батька ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла спадщину шляхом спільного проживання та фактично вступу в управління спадковим майном.

Із матеріалів спадкової справи №164/2024 заведеної до майна померлого ОСОБА_2 слідує, що позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Мельник М.В. із заявою від 27.08.2024 (а.с. 54 на звороті) про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах, яка є предметом спору.

Інші спадкоємці відсутні. Тобто позивачка є єдиним спадкоємцем, який вступив у спадщину після смерті батька ОСОБА_2 .

З відповіді Відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, наданої 11 вересня 2024 року за вих. №997/14-24 на запит №204/02-14 від 27.08.2024 року, стало відомо, що на підставі вищевказаного сертифікату, виданого на ім`я ОСОБА_2 , було сформовано дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: :07:00:0148 та :07:000:0317, однак Державний акт на право приватної власності на землю не видавався (а.с.61 на звороті).

Враховуючи той факт, що право власності на земельні ділянки, кадастрові номери яких :07:00:0148 та :07:000:0317 не було зареєстровано за померлим ОСОБА_2 , останній не набув права власності на зазначене нерухоме майно, тому нотаріусом було надано ОСОБА_1 відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 9-10).

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, щодо отримання копії документації із землеустрою на підставі якої було сформовано земельні ділянки з кадастровими номерами :07:00:0148 та :07:000:0317, які розташовані на території Лукашівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, внесені до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 01.10.2011, розробник ДП «Поділлягеодезкартографія» ОСОБА_3 . Станом на 20.01.2025 року в державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель по Вінницькій області, вищезазначена документація із землеустрою не виявлена (а.с.23).

Згідно з відповіддю ДП «УкрДАГП», що є правонаступниками ДП «Поділлягеодезкартографія» надано копії фрагментів документів з проекту із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Лукашівської сільської ради (с.Берестівка) Липовецького району, що стосуються земельної частки (паю) ОСОБА_2 (а.с.24-26).

Надані відповіді підтверджують, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ВН №0141044 розміром 3,71 умовних кадастрових гектара, виданого на ім`я ОСОБА_2 , та виготовлення технічної документації із землеустрою було сформовано дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: :07:00:0148 та :07:000:0317.

Земельні ділянки внесені до державного земельного кадастру, що підтверджується витягами з державного земельного кадастру від 10.12.2024 (а.с.11-22). Площа земельної ділянки кадастровий номер :07:000:0317 складає 2,5654 га, площа земельної ділянки кадастровий номер :07:00:0148 складає 1,1182 га.

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На момент смерті спадкодавця дочка спільно проживала з ним, вступила в управління спадковим майном, шляхом проведення обробітку присадибної земельної ділянки, що значилася за спадковим житловим будинком в березні - травні 2000 року, проводила поточний ремонт спадкового житлового будинку в березні - квітні 2000 року, що підтверджується довідкою Липовецької міської ради №09-12/10/157 від 09.07.2024 (а.с.9).

Вказані докази підтверджують факт прийняття спадщини позивачкою після смерті батька ОСОБА_2 .

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

У постанові від 20.06.2023 року № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного суду виснувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

У постанові від 25.04.2023 року справа 3904/9212/21 КГС у складі Верховного Суду зазначив, що під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) наголошено на тому, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимогі заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 3 ЦПК У країни кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв» не витребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Така не витребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Пунктом 21 Прикінцевих положень до ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Відповідно до п. 24 постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішенні цивільних справ» позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Частиною 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено право на ефективне мирне володіння майном;

За змістом ст. 328 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом;

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності;

Оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, порушуються його права та охоронювані законом інтереси на майно.

З огляду на те, що шляхом виготовлення технічної документації із земельної частки паю було сформовано дві земельні ділянки, які виникли як об`єкт цивільних прав, шляхом реєстрації їх в державному земельними кадастрі належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача буде являтись визнання права власності в порядку спадкування на вказані земельні ділянки а не визнання права на земельну частку пай.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, є його дочка ОСОБА_1 . До складу спадщини увійшли дві земельні ділянки, кадастрові номери: :07:00:0148 площею 1,1182 га та :07:000:0317. площею 2,5654 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Суд, оцінюючи надані заявником докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування факту, за встановленням якого звернулась позивачка, а також наявність підстав для визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено. Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 7680, 89, 141, 258259, 263265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_2 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 на дві земельні ділянки, кадастрові номери: :07:00:0148 площею 1,1182 га та :07:000:0317 площею 2,5654 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Д. Іванець