ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2950/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Кулика С.В., за участю секретарів Боярської Є.О., Мірошниченко І.Р., представника позивача Пєняєвої О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту та заборони відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ :

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 , з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Міністерство Юстиції України Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ. В обґрунтування позову зазначено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_2 19.10.2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса 16-ої Київської державної нотаріальної контори Грушко І.В., з заявою про прийняття спадщини за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті її матері. Постановою державного нотаріуса 16-ої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на вищевказану квартиру постановою № 897351 відділу Державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києва 19.02.2004 року було накладено арешт. У 2022 році позивач звернувся до відповідача, останній повідомив, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі провадження де є боржником ОСОБА_2 відсутні, додатково відповідач зазначив, що надати більш детальну інформацію з приводу вищевказаного виконавчого документу надати не має можливості, оскільки дане виконавче провадження знищено, відповідно до встановленого строку, яке становить три роки та передано до архіву. З урахуванням викладеного позивач просить зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Дарницьким відділом державної виконавчої служби на підставі постанови про арешт № 897351 від 19.02.2004 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2024 року, по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2025 року провадження по вказаній цивільній справі було закрито.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом було дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого повторно 14.09.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 09.06.2016 року виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Постановою Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 961/02-14 від 23.06.2022 року, було відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до інформаційної довідки з довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вищевказану квартиру накладено арешт постановою № 897351 відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі міста Києва від 19.02.2004 року.

Згідно з відповіді з Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 17.10.2024 року, вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 17.10.2024 року, виконавче провадження з примусового виконання постанови № 897351 від 19.02.2004 року, боржником якого є ОСОБА_2 , на виконанні у відділі не перебуває. Додатково повідомлено, що надати більш детальну інформацію не виявляється можливим, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить один рік.

Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про apeшт майна боржника aбo про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника, aбo на окремі речі.

Згідно роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

За наведеного, у даному випадку Відповідачем/співвідповідачем у справі має бути боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18) пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Клопотання про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача належним, позивач у порядку визначеному ЦПК України суду не подала.

У той же час, у силу закону суд позбавлений можливості самостійно вчиняти дії щодо залучення співвідповідача чи проводити заміну неналежного відповідача без відповідного клопотання з боку позивача.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази в сукупності, а також беручи до уваги те, що позивач не є стороною виконавчого провадження, а заявив позовні вимоги до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ), який в свою чергу не є ані боржником у справі, ані особою, в інтересах якої накладено арешт, а отже є неналежним відповідачем у цій справі, відтак відсутні правові підстави для задоволення позовупро зняття арешту з майна, оскільки позов подано до неналежного відповідача. При цьому звертає на себе увагу той факт, що позивач не просить скасувати вже накладений арешт на квартиру, а просить саме забов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві зняти арешт з вказаної квартири, який було накладено в межах виконавчого провадження, що є неправильно обраним способом захисту порушених прав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту та заборони відчуження майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16.

Суддя С.В.Кулик