Постанова

Іменем України

15 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 386/431/23

Провадження № 61-6560св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є

позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Боруш Андрій Олександрович (далі - адвокат позивачки),

відповідачі- ОСОБА_2 (далі - продавець), ОСОБА_3 (далі - покупчиня), інтереси якої представляє адвокат Конякін Михайло Сергійович (далі - адвокат покупчині),

про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на неї

за касаційною скаргою покупчині на постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 березня 2024 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Дьомич Л. М., Голованя А. М., Дуковського О. Л.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Позивачка звернулася до органу Держгеокадастру щодо відведення їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Отримала відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою. Адміністративний суд визнав цю відмову протиправною. Повторно розглянувши звернення позивачки, орган Держгеокадастру надав їй такий дозвіл. Однак державний кадастровий реєстратор відмовив у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки, запроєктованої для відведення у власність позивачці, через перетин тієї ділянки із уже сформованою ділянкою третьої особи.

2. Позивачка звернулася до суду. Він ухвалив рішення, яке набрало законної сили, згідно з яким, зокрема, скасував наказ органу Держгеокадастру щодо затвердження проєкту землеустрою про відведення земельної ділянки, виділеної у власність третій особі, скасував державну реєстрацію тієї ділянки та зобов`язав орган Держгеокадастру закрити Поземельну книгу щодо тієї ділянки.

3. Однак орган Держгеокадастру вказав на неможливість виконання цього судового рішення, бо у Державному реєстрі речових прав на той час вже були відомості про зареєстроване речове право на земельну ділянку, якої стосувалося те рішення, за її покупчинею. Остання учасницею вказаного судового процесу не була. Придбала відповідну ділянку в такого учасника до ухвалення зазначеного рішення суду.

4. З огляду на вказане позивачка знову звернулася до суду. Просила поновити її права шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу про відчуження покупчині земельної ділянки, реєстрацію якої і рішення про виділення якої у власність скасував суд в іншій справі. Крім того, просила скасувати державну реєстрацію права власності на ту ділянку.

5. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову через обрання позивачкою неналежного способу захисту її права. Апеляційний суд вважав позов обґрунтованим. Виснував, що спірну земельну ділянку її продавець набув усупереч закону та законним інтересам позивачки. Тому визнав договір купівлі-продажу недійсним.

6. Покупчиня із висновками апеляційного суду не погодилася. У касаційній скарзі стверджувала, зокрема, що немає підстав для визнання договору недійсним, а позивачка обрала неефективний спосіб захисту її права.

7. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи порушує права та законні інтереси позивачки договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, яка перетинається із земельною ділянкою, запроєктованою для відведення у власність позивачці. Вирішив, що не порушує. Тому постанову апеляційного суду скасував і залишив в силі рішення суду першої інстанції зі зміною його мотивувальної частини.

(2) Зміст позовної заяви

8. У квітні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В. В. і зареєстрований у реєстрі за № 1262 договір купівлі-продажу земельної ділянки, який продавець 28 вересня 2020 року уклав із покупчинею (далі - договір купівлі-продажу), щодо земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером :02:000:0689 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (далі - спірна земельна ділянка);

- скасувати проведену на підставі договору купівлі-продажу державну реєстрацію права власності покупчині на спірну земельну ділянку (номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 38398558 від 28 вересня 2020 року).

9. Обґрунтувала вимоги так:

9.1. 3 травня 2018 року позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру) із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

9.2. 30 травня 2018 року ГУ Держгеокадастру у листі повідомило позивачку про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою. За її позовом Кіровоградський окружний адміністративний суд 3 серпня 2018 року визнав цю відмову протиправною та зобов`язав відповідний орган повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків суду. Тоді ГУ Держгеокадастру надало їй дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

9.3. 7 серпня 2019 року позивачка звернулася до уповноваженого державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру для державної реєстрації запроєктованої для відведення їй у власність земельної ділянки.

9.4. 14 серпня 2019 року державний кадастровий реєстратор ухвалив рішення № РВ 019, згідно з яким відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином запроєктованої для відведення у власність ділянки із ділянкою з кадастровим номером :02:000:0688 (площа співпадає на 0,2281 %) та зі спірною земельною ділянкою (площа співпадає на 99,7741 %).

9.5. 9 серпня 2019 року ГУ Держгеокадастру видало наказ № 11-4135/14-19-СГ про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність і про надання її у власність продавцеві (далі - наказ від 9 серпня 2019 року).

9.6. 22 березня 2022 року Кропивницький апеляційний суд у справі № 386/987/19 визнав недійсним цей наказ ГУ Держгеокадастру, визнав протиправною та скасував державну реєстрацію спірної земельної ділянки, зобов`язав ГУ Держгеокадастру закрити Поземельну книгу, відкриту для реєстрації спірної земельної ділянки, визнав протиправною та скасував державну реєстрацію розташованої на території Крутеньківської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0688, зобов`язав ГУ Держгеокадастру закрити Поземельну книгу, відкриту для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0688.

9.7. ГУ Держгеокадастру повідомило про неможливість у межах повноважень виконати це рішення суду через те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про зареєстроване речове право на спірну земельну ділянку. Згідно з інформацію з цього реєстру спірна земельна ділянка була у власності продавця до 28 вересня 2020 року, коли він її відчужив покупчині за договором купівлі-продажу.

9.8. Договір купівлі-продажу порушує право позивачки на справедливий суд, а саме на виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року у справі № 386/987/19. Через наявність речового права на спірну земельну ділянку це судове рішення неможливо виконати в частині закриття Поземельної книги на ту ділянку (скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі). Тому позивачка позбавлена можливості зареєструвати запроєктовану для відведення їй у власність земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, тобто не може пройти наступний (передостанній) етап процесу безоплатної приватизації цієї ділянки.

(3) Зміст судових рішень суду першої інстанції й апеляційного суду

10. 24 жовтня 2023 року Голованівський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивував так:

10.1. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивачки.

10.2. Оскільки договір купівлі-продажу укладений внаслідок отримання продавцем земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, про що вказав Кропивницький апеляційний суд у постанові від 22 березня 2022 року у справі № 386/987/19, і був спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності, такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є нікчемним.

11. 28 березня 2024 року Кропивницький апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про задоволення позову; стягнув із покупчині в дохід Державного бюджету України 1 073,60 грн, які позивачка не доплатила за подання позовної заяви, а на користь позивачки - 2 415,60 грн відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги; стягнув із продавця на користь позивачки 805,20 грн відшкодування судового збору, який позивачка сплатила за подання апеляційної скарги. Мотивував так:

11.1. Продавець, незважаючи на наявність юридично визначеного права у вигляді відповідних реєстрацій, не мав підстави 28 вересня 2020 року відчужувати спірну земельну ділянку покупчині, бо підставу виникнення права власності продавця на цю ділянку суд визнав недійсною. Тому таке право не може виникати і в покупчині.

11.2. Позивачка навела обґрунтування як недійсності, так і нікчемності договору купівлі-продажу. Суд першої інстанції не оцінив вимоги в порядку статей 203, 215 ЦК України, вказавши, що обраний спосіб захисту є неефективним з огляду на положення статті 228 ЦК України. Тобто цей суд взяв до уваги одну із тез позову із посиланням на статтю 228 ЦК України, яка визначає нікчемність правочину, а не його недійсність, однак не застосував наслідки недійсності правочину. Такі наслідки охоплені предметом позову у вигляді скасування державної реєстрації права власності покупчині.

11.3. Продавець набув право власності на спірну земельну ділянку всупереч закону та законним інтересам позивачки. Тому договір купівлі-продажу є оспорюваним і його слід визнати недійсним.

11.4. За подання позовної заяви з двома немайновими вимогами позивачка сплатила 1073,60 грн судового збору, тоді як мала сплатити 2 147,20 грн. З огляду на задоволення її вимог 1073,60 грн судового збору у дохід Державного бюджету слід стягнути з покупчині. А у порядку компенсації витрат за подання апеляційної скарги стягнув на користь позивачки із покупчині 2 415,60 грн, а із продавця - 805,20 грн.

(4) Провадження у суді касаційної інстанції

12. 29 квітня 2024 року адвокат покупчині подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду.

13. 31 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.

14. 19 червня 2024 року адвокат покупчині подав до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги та квитанцію про сплату судового збору від 19 червня 2024 року № 3203-4543-0497-3997 на суму 4 294,40 грн, а також їхні копії.

15. 12 вересня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою покупчині.

16. 1 вересня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Покупчиня мотивувала касаційну скаргу так:

17.1. Апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульовані у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23), про те, що:

(1) підстава недійсності правочину має існувати у момент вчинення правочину (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19));

(2) у ЦК України передбачений поділ недійсних правочинів на нікчемні й оспорювані. Оспорюваність правочину є загальним правилом, а його нікчемність має місце тільки тоді, коли є пряма вказівка закону про кваліфікацію певного правочину як нікчемного (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року в справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19)). Суд визнає оспорюваний правочин недійсним за позовом сторони чи заінтересованої особи. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним у момент вчинення (ab initio) незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо юридичних наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи і в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) і від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21));

(3) за загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі спрямована на майбутнє, вони регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19));

(4) правочин, зокрема договір, з`являється як юридичний факт у момент вчинення. Недійсність може «вражати» правочин на моменту його вчинення, а не виконання;

(5) суд перевіряє договір на предмет того, чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом для договору на момент його вчинення.

17.2. Апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивачка обрала неефективний спосіб поновлення порушеного права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18)).

17.3. Договір купівлі-продажу укладений унаслідок отримання продавцем земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, що встановлено у постанові Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року у справі № 386/987/18. Однак підстави вважати такий договір нікчемним на підставі частин першої та другої статті 228 ЦК України є «під великим сумнівом».

17.4. Вимоги позивачки ґрунтувалися на доводах про те, що є постанова Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року у справі № 386/987/19 про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру від 9 серпня 2019 року про затвердження проєкту землеустрою та надання продавцеві у власність спірної земельної ділянки, визнання протиправною та скасування її державної реєстрації, зобов`язання ГУ Держгеокадастру закрити Поземельну книгу, відкриту для реєстрації такої ділянки.

24 квітня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову у справі № 386/987/19, згідно з якою скасував постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року, яку використав апеляційний суд в оскарженій постанові у справі № 386/431/23.

17.5. Апеляційний суд не з`ясував усі обставини справи під час дослідження зібраних доказів, що унеможливило належне встановлення фактів, які мають значення для правильного вирішення справи.

(2) Позиції інших учасників справи

18. 7 жовтня 2025 року адвокат позивачки сформував у системі «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Мотивував так:

18.1. Протиправність правовстановлюючого документа продавця на спірну земельну ділянку «підтверджена станом на сьогоднішній день».

18.2. Твердження місцевого суду про те, що договір купівлі-продажу був спрямований на незаконне заволодіння спірною земельною ділянкою державної власності, не відповідає ані фактичним обставинам справи, ані нормам матеріального права. На момент укладення цього договору така ділянка була у приватній власності, а продавець, будучи її власником, розпорядився нею на власний розсуд.

18.3. Позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності покупчині на земельну ділянку є похідною від вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним і за змістом є застосуванням наслідків недійсного правочину.

18.4. «Постанова Кропивницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року» у справі № 386/987/19 реально виконана, що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2024 року № 391948784, згідно з яким, речове право покупчині припинене.

19. Продавець відзив на касаційну скаргу покупчині не подав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

20. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 12 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою покупчині на постанову апеляційного суду з підстав, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

21. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

22. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Чи порушує права та законні інтереси позивачки договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, яка перетинається із земельною ділянкою, запроєктованою для відведення у власність позивачці?

23. Позивачка звернулася з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та про скасування державної реєстрації права власності покупчині на цю ділянку. Стверджувала, що вказаний договір перешкоджає виконати судове рішення у справі № 386/987/19 про скасування реєстрації спірної земельної ділянки та закриття на ту ділянку Поземельної книги, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості зареєструвати запроєктовану для відведення їй у власність земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, тобто не може завершити безоплатну приватизацію цієї ділянки.

24. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, констатувавши нікчемність договору купівлі-продажу. Апеляційний суд із цим рішенням не погодився: скасував його й ухвалив нове - про задоволення позову. Покупчиня у касаційній скарзі стверджувала, зокрема, що вказаний договір є дійсним, позивачка обрала неналежний спосіб захисту її права, а постанову апеляційного суду у справі № 386/987/19, на неможливість виконання якої скаржилася позивачка, вже скасував Верховний Суд.

25. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду частково погоджується з доводами касаційної скарги. Вважає висновки апеляційного суду помилковими, а відмову у задоволенні позову правильною, проте з інших мотивів, ніж навів суд першої інстанції.

26. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

27. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

28. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

29. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України).

30. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

31. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» правочин, зокрема договір, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору є приватноправовою категорією, спрямованою на те, щоб не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів чи відновлювати їх. Недійсність правочину означає те, що він не зумовлює юридичні наслідки, тобто відбувається «нівелювання» юридичного результату цього правочину. Вважається, що за ним взагалі не відбулося переходу, набуття, зміни, встановлення чи припинення прав (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

32. Заінтересованість особи в оспорюванні правочину виявляється через доведення нею таких обставин: права чи законні інтереси позивача безпосередньо порушує оспорюваний правочин; унаслідок визнання останнього повністю або в частині недійсним ці права чи інтереси будуть відновлені; позивач отримає що-небудь (право, майно) в результаті реституції (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 червня 2021 року у справі № 904/2981/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17).

33. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого позивач не є, він зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, як оспорюваний договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі вимоги і залежно від встановленого вирішити питання про наявність або відсутність підстав для юридичного захисту позивача (див. постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 (пункт 6.4), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 травня 2021 року у справі № 910/6393/20).

34. Не допускається ініціювання спору про недійсність правочину, зокрема договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).

35. Суд визнає оспорюваний правочин недійсним, якщо одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує юридичні наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був спрямований до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом заявлення вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

36. Для того, щоб суд визнав оспорюваний правочин недійсним, необхідно: заявлення відповідного позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для його оспорення; встановлення того, чи порушене, не визнане, оспорене суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу позивача суд встановлює на момент вчинення відповідного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

37. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:

37.1. 3 травня 2018 року позивачка звернулася до ГУ Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. До заяви додала перелік необхідних документів, передбачений частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

37.2. 30 травня 2018 року ГУ Держгеокадастру відмовило позивачці у наданні дозволу на розробку відповідного проєкту землеустрою.

37.3. Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання протиправним рішення ГУ Держгеокадастру та зобов`язання його вчинити певні дії. 3 серпня 2018 року Кіровоградський окружний адміністративний суд у справі № 811/1719/18 задовольнив її позов: визнав протиправною вищевказану відмову та зобов`язав ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків суду.

37.4. 6 листопада 2018 року ГУ Держгеокадастру видало наказ № 11-7726/14-18-СГ (далі - наказ від 6 листопада 2018 року), згідно з яким надало позивачці дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, з орієнтовним розміром 2,00 га і цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

37.5. Позивачка замовила відповідний проєкт землеустрою. Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації від 3 травня 2019 року № 281 цей проєкт є таким, що підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами та нормами, а також позитивно оцінений і погоджений.

37.6. 7 серпня 2019 року позивачка звернулася до уповноваженого державного кадастрового реєстратора відділу у Голованівському районі ГУ Держгеокадастру із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а саме про державну реєстрацію земельної ділянки, запроєктованої для відведення у її власність.

37.7. 14 серпня 2019 року державний кадастровий реєстратор ухвалив рішення № РВ-019, згідно з яким відмовив позивачці у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином запроєктованої для відведення їй у власність земельної ділянки із ділянкою з кадастровим номером :02:000:0688 (площа співпадає на 0,2281%) та зі спірною земельною ділянкою (площа співпадає на 99,7741%).

37.8. 23 серпня 2019 року продавець згідно з відомостями, які є у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, яка накладається на 99,7741% на земельну ділянку, запроєктовану для відведення позивачці. Підставою виникнення його права власності на спірну земельну ділянку зазначений наказ ГУ Держгеокадастру від 9 серпня 2019 року про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність продавцеві та надання її йому у власність.

37.9. Спірна земельна ділянка була у приватній власності продавця до 28 вересня 2020 року, коли він на підставі договору купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку покупчині.

37.10. Згідно з листом ГУ Держгеокадастру від 10 березня 2023 року № 11-11-0.6- 794/2-23, адресованим Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про зареєстроване речове право на спірну земельну ділянку, а рішення суду щодо скасування цього права немає.

38. За обставинами пов`язаної справи № 386/987/19 у жовтні 2019 року позивачка звернулася до суду з такими вимогами до ГУ Держгеокадастру та продавця:

- визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру від 9 серпня 2019 року про затвердження проєкту землеустрою та надання продавцеві у власність спірної земельної ділянки;

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру закрити Поземельну книгу, відкрита для реєстрації спірної земельної ділянки;

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію розташованої на території Крутеньківської сільської ради Гайворонського району, Кіровоградської області земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0688;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру закрити Поземельну книгу, відкриту для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0688.

38.1. 30 червня 2020 року Голованівський районний суд Кіровоградської області відмовив у задоволенні вказаного позову. Мотивував тим, що продавець правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку. Тому лише надання позивачці права на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність і виготовлення такого проєкту не дає підстав позбавити продавця права власності на вже сформовану земельну ділянку (він теж розробив відповідний проєкт землеустрою та перший подав його на затвердження до ГУ Держгеокадастру).

38.2. 12 листопада 2020 року Кропивницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив рішення суду першої інстанції без змін.

38.3. 1 вересня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, згідно з якою скасував постанову від 12 листопада 2020 року, а справу передав на новий розгляд до Кропивницького апеляційного суду. Мотивував так:

- апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не перевірив доводи позивачки, не оцінив поведінку органу, який надав дозволи на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, з урахуванням обставин цієї справи;

- суд апеляційної інстанції не врахував те, що ГУ Держгеокадастру 6 листопада 2018 року видало наказ, згідно з яким надало позивачці дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, з орієнтовним розміром 2,00 га і цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надало дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації;

- передчасним є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, бо надання повноважним органом виконавчої влади дозволу на розробку проєкту землеустрою двом громадянам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки суперечить вимогам землеустрою, сприяє позбавленню одного з них можливості завершити розпочату відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання такої ділянки у власність.

38.4. 22 березня 2022 року Кропивницький апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року та задовольнив вимоги позивачки. Мотивував так:

- ГУ Держгеокадастру допустило неконкурентне надання землі двом особам, а саме позивачці та продавцю, що є порушенням принципу рівності права власності громадян на землю;

- без будь-якого конкурсу спірна земельна ділянка була надана продавцю, хоча він пізніше за позивачу дізнався про існування цієї земельної ділянки і звернувся з відповідною заявою.

38.5. 24 квітня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, згідно з якою скасував постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Мотивував тим, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке стосується прав та інтересів покупчині як власниці спірної земельної ділянки, яка не була залученою до участі у справі.

38.6. 18 липня 2024 року Черкаський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року й ухвалив нове рішення про задоволення позову. Мотивував тим, що надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою двом громадянам щодо однієї земельної ділянки суперечить нормам землеустрою і зумовлює позбавлення одного з них можливості завершити розпочату відповідно до законодавства процедуру отримання такої ділянки у власність.

38.7. 15 жовтня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 386/987/19 скасував постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року та залишив в силі зі зміною мотивувальної частини рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року про відмову у задоволенні позову. Мотивував так: у позивачки немає права на захист її очікувань щодо оформлення права власності саме на спірну земельну ділянку, бо продавець раніше, ніж позивачка, вчинив юридично значимі дії для вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на це майно (раніше закінчив розробку проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, за його заявою ця ділянка була раніше сформована та відповідно раніше ухвалене рішення про затвердження того проєкту і передання її у власність продавця).

39. Для оцінки того чи іншого способу захисту на предмет належності й ефективності необхідно встановити, які права чи інтереси позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, порушені, невизнані або оспорені відповідачами (див. близький за змістом висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)). Тобто питання про належність й ефективність обраних позивачкою способів захисту слід вирішувати тільки тоді, якщо є підстави для висновку про те, що у спірних відносинах її права чи інтереси порушені, оспорені або невизнані відповідачами.

40. За обставинами цієї справи та з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 386/987/19, немає підстав стверджувати, що договір купівлі-продажу безпосередньо порушує права чи законні інтереси позивачки, і що внаслідок визнання його недійсним ці права чи інтереси будуть відновлені, тобто що позивачка отримає відповідне майно внаслідок реституції.

41. Наказ ГУ Держгеокадастру від 6 листопада 2018 року про надання позивачці дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з орієнтовним розміром 2,00 га і цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства є стадією процесу оформлення права власності на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом (див. близький за змістом висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (пункт 30)). Відповідний проєкт особа виготовляє не для себе, а в інтересах власника (територіальної громади чи держави), який надав їй дозвіл на таке виготовлення, для формування земельної ділянки. Тому в разі неотримання останньої у власність особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проєкту землеустрою, за умови формування земельної ділянки може претендувати на відшкодування таких витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 67)).

42. Інакше кажучи, отримання позивачкою дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і виготовлення такого проєкту не зумовлювали необхідність позитивного рішення про надання відповідної ділянки у власність. Тому не можна виснувати, що позивачка має захищений законом інтерес у тому, щоб для передання їй у власність добитися формування нової земельної ділянки за рахунок, зокрема, тієї, яку покупчиня придбала у продавця за договором купівлі-продажу.

43. У постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 386/987/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що у позивачки немає права на захист її очікувань щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку, бо продавець раніше за позивачку закінчив розробку проєкту землеустрою тієї ділянки, за його заявою раніше вона була сформована та було раніше ухвалене рішення про затвердження відповідного проєкту та передання у власність; отримання позивачкою дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (пункти 59-50 вказаної постанови).

44. Суди попередніх інстанцій не встановили, а позивачка не довела, в який спосіб відповідачі порушили її цивільні права чи законні інтереси укладенням договору купівлі-продажу, та у чому полягає її інтерес у поверненні спірної земельної ділянки продавцеві внаслідок визнання цього договору недійсним. Таке визнання не сприятиме позивачці у набутті права власності на запроєктовану для відведення їй у власність земельну ділянку в порядку приватизації. Наслідком реституції у разі визнання недійсним вказаного договору було би повернення спірної земельної ділянки від покупчині до продавця, а не до держави як первісного власника чи позивачки.

45. Відсутність порушення прав і законних інтересів позивачки договором купівлі-продажу спірної земельної ділянки, дійсність якого вона оспорила, є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (див. близький за змістом висновок у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18 (пункт 78), від 3 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 13 травня 2021 року у справі № 910/6393/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 (пункти 6.4-6.5), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 червня 2024 року у справі № 307/3657/21 (пункт 32) тощо). Тому суд додатково не оцінює доводи покупчині щодо оцінювання відповідності договору купівлі-продажу вимогам законодавства й ефективності обраних позивачкою способів захисту.

46. З огляду на вказане висновок апеляційного суду про задоволення позову є помилковим. Тоді як суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, проте помилився щодо мотивів такої відмови. За відсутності порушення прав і законних інтересів позивачки договором купівлі-продажу немає підстави для його перевірки на предмет недійсності та кваліфікації як нікчемного.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

47. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині (пункти 3 і 4 частини першої статті 409 ЦПК України).

48. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).

49. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

50. Із урахуванням висновку про неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанційнорм матеріального права, оскаржену постанову апеляційного суду слід скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

(3.2) Щодо судових витрат

51. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

52. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

53. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати за подання покупчинею касаційної скарги покладаються на позивачку. Тому слід провести новий розподіл витрат, а саме стягнути з позивачки на користь покупчині 4 294,40 грн судового збору, сплаченого останньою згідно з платіжним дорученням від 19 червня 2024 року.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

2. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 березня 2024 року скасувати та залишити в силі рішення Голованівського районного суду Кіровоградської від 24 жовтня 2023 року, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. Стягнути зі ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) відшкодування 4 294,40 грн (чотирьох тисяч двохсот дев`яноста чотирьох грн 40 коп.) судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко