Справа № 646/4681/24
№ провадження 2/646/347/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді - Клімової С.В.,

за участю секретаря - Герко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю « Мілоан» про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ « Діджи Фінанс» звернулися до Основ`янського районного суду міста Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_1 , Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю « Мілоан» про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН», Товариство, Кредитодавець), ОСОБА_1 було подано Заявку на отримання кредиту № 3231874.

ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 3231874 від 23.04.2021 (далі кредитний договір), який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору відповідач отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, розміщеними на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

Таким чином, ОСОБА_1 уклала Договір про споживчий кредит № 3231874 від 23.04.2021 року з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20 000 грн 00 коп.

13.09.2021 між ТОВ « Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 07Т про відступлення права вимоги за кредитними договорами. Згідно реєстру боржників позивач набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 ..

В порушення умов вказаного договору, відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 72 212,67 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 18 050,00 грн, заборгованості за відсотками 54 162,67 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути заборгованість з відповідача.

Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 2 422,40 грн, сплачені ним при подачі позову до суду та витрати на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн.

20.05.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні, зазначаючи, щодо тверджень Позивача про підписання Відповідачем Договору про споживчий кредит № 3231874 укладеного 23.04.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості за Договором про споживчий кредит № 3231874 укладеного 23.04.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» не підлягає до задоволенню, оскільки такий договір є недійсним та неукладеним з моменту його підписання, що доводиться наступним чином.

Так, позивач разом з позовною заявою подав до суду наступні додатки: Договір про споживчий кредит №3231874 від 23.04.2021; Додаток №1 до договору про споживчий кредит №3231874 від 23.04.2021 Графік платежів; Додаток №2 до Договору про споживчий кредит №3231874 від 23.04.2021 - Паспорт споживчого кредиту №3231874. Відповідач зазначений договір та додатки до нього ніколи не укладала і не підписувала, у тому числі електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вказаний правочин не відповідає її внутрішній волі, що свідчить про його недійсність, що підтверджується наступним чином: Зазначений Договір про споживчий кредит №3231874 від імені Відповідача був укладений шахрайським способом, колишнім чоловіком Позивачки громадянином України ОСОБА_2 , 1988 року народження, з яким остання проживала однією сім`єю у період часу з 2011 по 2021 рік. З 2017 по 2021 Відповідач разом з ОСОБА_2 мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Саме гр. ОСОБА_2 мав відкритий доступ до її персональних даних, її паспорта, ідентифікаційного коду та особисто телефону, оскільки Позивачка йому довіряла та документи в квартирі не ховала. Від гр. ОСОБА_2 має малолітню доньку, громадянку України ОСОБА_3 2018 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданий Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 24.02.2018. Розлучилися у травні 2021 року, на підставі того, що Позивачці стало відомо, що гр. ОСОБА_2 є ігроманом і почав викрадати її заробітну плату та коштовності, які зберігалися у відкритому доступі в квартирі, що підтверджується заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25.05.2021 у справі № 628/404/21, копія якого додається до цього відзиву.

Позивачем не долучено належних і допустимих доказів того, що наявний у матеріалах справи копія Договору про споживчий кредит №3231874 створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Враховуючи вищезазначене, наявна копія спірного Договору про споживчий кредит №3231874 не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору між Відповідачем та Позивачем. Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Крім того, відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення Відповідачу, підтвердження останнім пропозиції щодо укладення договору, хронології вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину тощо. Підтвердженням того, що Відповідачка не підписувала вищезазначений Договір про споживчий кредит №3231874 є відсутність відомостей про сертифікацію ключа електронного підпису Відповідачки, відсутні відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. При цьому, необхідно зазначити про те, що Відповідачу не надсилався за допомогою засобів зв`язку чи на його електронну адресу одноразового ідентифікатору у вигляді смс-коду або електронного листа, який остання повинна була використати для підтвердження підписання Договір про споживчий кредит №3231874. Зміст Договору про споживчий кредит №3231874 чи будь - який інший додаток до цього договору не містять даних про те, що особа Відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Позивачем не долучено до позовної заяви докази про отримання Відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу підтверджує, що в матеріалах справи відсутні докази укладання Договору про споживчий кредит №3231874 в електронному вигляді. Позивачем долучено анкету - заяву на кредит №3231874, створена 2021-04-23 в якій зазначено процес оформлення та розгляд заяви, прийняте рішення, проте вказана анкета-заява не була підписана жодною посадовою особою ТОВ «МІЛОАН» та Відповідачем. З форми та змісту анкети-заяви на кредит №3231874 неможливо встановити достовірність зазначеній у ній обставин. Крім цього, ні з анкети-заяви, ні з іншого документа неможливо встановити, що Відповідач отримала та використав одноразовий ідентифікатор як про це зазначено Позивачем у позовній заяві. До позовної заяви Позивачем не долучено жодного доказу з якого можливо було б установити, що Відповідач пройшла ідентифікацію у інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який би вона сама зазначила Позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування Відповідачу коштів по Договору про споживчий кредит №3231874 - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження надання кредиту ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надало копію платіжного доручення № 44525698 від 23.04.2021 на суму 20 000,00 грн., в якому зазначено отримувач ОСОБА_1 , кредит рах. № НОМЕР_2 . Копія вказаного платіжного доручення не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме Відповідача. Платіжне доручення завірено ТОВ «МІЛОАН», а не банком. У платіжному дорученні відсутня печатка банку, підпису особи відповідальної за здійснення банківської операції. Окрім того, у договорі позики не зазначено інформації про отримання Відповідачем можливості укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту, відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи ч. 2 ст. 207, ст. 1055 ЦК України, якими встановлені вимоги щодо обов`язкової письмової форми кредитного договору, а також те, що Договору про споживчий кредит №3231874 не підписаний Відповідачем у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вказаний договір позики є неукладеним.

Позивачем надано відповідь на відзив з якого вбачається, що ознайомившись детально з відзивом на позовну заяву, позивач вважає його безпідставним та необґрунтованим. Як вже раніше зазначалося в позовній заяві, що 23.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» було підписано договір про споживчий кредит № 3231874 (далі по тексту - Договір), на підставі п. 1.1. якого Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а Позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 23.04.2021 (строк кредитування). Пунктом 1.4. Договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 23.05.2021. Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1. Договору). Згідно п. 6.5 Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Щодо доводів Відповідача, що Договір про споживчий кредит № 3231874 від 23.04.2021 та додатки до нього ніколи не укладалися і не підписувалися Відповідачем, у тому числі електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, 23.04.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» URL: https://miloan.ua/, ОСОБА_1 було подано Заявку на отримання кредиту № 3231874. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує 5 прийняття умов Договору про споживчий кредит № 3231874 від 23.04.2021, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Кредитора (логи (лог-файли) - містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається, у зв`язку із чим Позивач надає скрін-шот першого листа Договору із одноразовим ідентифікатором.

Платіжне доручення № 44525698 від 23.04.2021 містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, у зв`язку із чим твердження Відповідача є голослівними та надуманими, не передбаченим нормами чинного законодавства, а отже платіжне доручення, копія якого долучена до позовної заяви, є достовірним, достатнім, належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів Позивачем та отримання цих коштів Відповідачем.

Щодо територіальної підсудності справи, суд зазначає, що Рішенням Вищої Ради Правосуддя «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» за № 399/0/15-23 від 20.04.2023 з 1 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області змінено на Основ`янський (Червонозаводський) районний суд міста Харкова.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07 травня 2024 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 14 червня 2024 року задоволено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2024 року задоволено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про залучення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2024 року задоволені клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 24 червня 2025 року задоволено клопотання про витребування доказів.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити, у разі неявки відповідача просив винести заочне рішення по справі.

Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала відзив на позов відповідно до якого позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

23.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3231874.

Згідно договору № 3231874 від 23.04.2021 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 23.04.2021 по 23.05.2021 (строк кредитування), що підтверджується договором про споживчий кредит та анкетою-заявою на кредит № 3231874 від 23.04.2021.

Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. ТОВ «МІЛОАН» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.

Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджено анкетою-заявою на кредит № 3231874 від 23.04.2021.

ТОВ «Мілоан» виконав умови договору про споживчий кредит та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача № 516874*88 отримувач ОСОБА_1 кошти в розмірі 20 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 44525698 від 23.04.2021.

13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги № 07Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги і за кредитним договором № 3231874 від 23.04.2021, сума та розрахунок заборгованості було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан».

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості, сума заборгованості відповідача становить 72 212,67 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 18 050,00 грн; заборгованість за відсотками становить 54 162,67 грн; заборгованість за комісією становить 0,00 грн; заборгованість за пенею становить 0,00 грн, що підтверджено відомістю про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 3231874 від 23.04.2021.

З інформації наданої АТ КБ « Приват Банк» на ухвалу суду про витребування доказів вбачається, що платіжна картка № НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 .

З виписки за договором № б/н за період 23.04.2021 23.05.2021 наданої АТ КБ « Приват Банк» підтверджується, що 23.04.2021 року на картку ОСОБА_1 зарахована сума 20 000,00 грн, деталі операції- переказ коштів, виплата займу Мілоан.

Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, це випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін)виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Нормами ч.ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» - одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким чином, вказаний кредитний договір укладено відповідно до положень ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі № 524/5556/19.

Суд критично відноситься до доводів відповідача про не підписання нею кредитного договору та не отримання коштів викладених у відзиві, оскільки як вбачається з матеріалів справи реквізити, які містяться в п. 10 кредитного договору № 3231874 співпадають з реквізитами відповідача, які зазначені у відзиві, а тому можна дійти висновку, що відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання грошових коштів (позики), зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, РНОКПП, що не спростовано стороною відповідача.

Крім того як вбачається з матеріалів справи саме після підписання вказано кредитного договору на платіжну картку відповідачки емітовану в АТ КБ « Приват Банк» надійшли грошові кошти у сумі 20 000,00 гривень, що підтверджується інформацію наданою АТ КБ « Приват Банк».

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідачем не спростовано докази, надані стороною позивача на підтвердження укладення кредитного договору.

Факт укладення кредитного договору між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі знайшов своє підтвердження.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями статті 629 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання ТОВ « МІЛОАН» перед відповідачем виконав, перерахував відповідачу обумовлені кредитним договором кошти.

Позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором 3231874 від 23.04.2021 у сумі 72 212,67 грн.

Відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Згідно з вимогами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Виходячи з наведеного вище, до ТОВ «Діджи Фінанс» від ТОВ « МІЛОАН» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором факторингу № 07Т від 13.09.2021 року.

Правилами ст. 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 3231874 від 23.04.2021, у сумі 18 050,00 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у сумі 54 162,67 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до положень п.п. 1.3., 1.5.2., 1.6., 1.7. Договору: кредит надається строком на 30 днів до 23.05.2021; проценти за користування кредитом: 60,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 23.05.2021, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами у розмірі 54 162,67 грн, що значно перевишує загальний розмір процентів, передбачений п. 1.5., п.п. 1.5.2., 1.6 договору про споживчий кредит, при цьому позивачем не доведено належними та достатніми доказами, за який саме період та за якою процентною ставкою відповідачу нараховані вказані проценти, законність, обґрунтованість та справедливий характер нарахування вказаного неспівмірного з сумою наданого кредиту загального розміру нарахованих процентів за вказаним кредитним договором.

Договором, який підписаний відповідачем, також визначений строк його дії, який становить 30 днів та відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договорі № 3231874 убачається, що відповідачем ОСОБА_1 23.05.2021 сплачено комісію за пролонгацію та вказаний кредитний договір пролонговано ще на 15 днів, крім того відповідачем ОСОБА_1 30.05.2021 сплачено комісію за пролонгацію та вказаний кредитний договір пролонговано ще на 15 днів, тому саме протягом 60 днів (30 днів строк кредитування + 15 днів пролонгація + 15 днів пролонгація) кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 4 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Відповідні докази у матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідно п.п. 1.5.2. та 1.7. кредитного договору № 3231874 тип процентної ставки за договором фіксований та проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Таким чином, виходячи із суми кредиту у розмірі 20 000,00 грн, узгодженої фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача по процентах за договором становить 60,00 грн ( 20 000,00 грн.*0,01%*30 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п. 1.3. договору).

Відповідно п.п. 1.6 та 1.7. кредитного договору № 3231874 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Як убачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредиту відповідачем 23.05.2021 сплачено 1000,00 грн тіла кредиту. Крім того відповідачем 30.05.2021 року сплачено 950,00 грн тіла кредиту. Відповідно з 30.05.2021 заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 18 050,00 грн.

Виходячи із пролонгації кредитного договору № 3231874 на 30 днів заборгованість відповідача по процентах за даний період становить 27 075,00 грн (18050,00 грн.*5%*30 днів).

Отже загальний розмір заборгованості відповідача по процентах становить 27 135,00 грн.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ « Діджи Фінанс» підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 45 185 грн, з яких: 18 050,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27 135,00 грн - заборгованість за процентами.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому суд стягує з ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 1 514,00 грн. Тобто, 72 212,67 грн : 45 185,00 грн = 1,60 (заявлена позивачем сума заборгованості : задоволену судом суму заборгованості = коефіцієнт розрахунку судового збору), 2 422,40 грн (судовий збір) : 1,60 = 1514,00 грн (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 року, додаткову угоду № 24 до договору про надання правової допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги, детальний опис робіт на підставі договору від 20.02.2024 року.

Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є спів мірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу.

Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 141, 206, 264, 265, 280-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 526, 610, 611, 612, 623, 625, 1054, 1048-1050 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, заборгованість за кредитним договором № 3231874 від 23.04.2021 року у розмірі 45 185,00 гривень ( сорок п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 00 копійок), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок ) та витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн ( три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк апеляційної скарги, з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Суддя С.В. Клімова