Справа № 503/673/25
Провадження № 2/503/544/25
19 листопада 2025 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сердюка Б.С.,
за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мартинюк Ю.М., звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, з дитиною не спілкується та не бачиться. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Така поведінка відповідача викликала у дитини глибоку образу та негативну реакцію на поведінку батька, наслідком чого стало небажання дитини спілкуватися з батьком та підтримувати з ним будь-які відносини. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали заяви, у яких просять провести розгляд справи без їх участі та задовольнити позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.12.2011 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області.
Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов від 19.02.2025 року, складеного депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області фактичною адресою проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_1 . Крім них за вказаною адресою проживає чоловік позивачки ОСОБА_4 та їх спільні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Із довідок КЗ «Кодимський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Гвоздика» Кодимської міської ради Подільського району №45 від 21.12.2021 року та №3 від 17.02.2025 року встановлено, що ОСОБА_7 , 2011 року народження, з 27.08.2014 року по 02.06.2018 року відвідував ясла-садок. За період перебування ОСОБА_8 в дошкільному закладі батько ОСОБА_2 жодного разу не цікавився вихованням сина, не з`являвся на батьківські збори, не приймав участь ні в групових, ні в загальносадових заходах.
Відповідно до довідки про участь батьків 4-А класу опорного закладу «Кодимський ЗЗСО №2» №108 від 28.12.2021 року батько ОСОБА_3 ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримував, жодного разу не спілкувався з учителями.
Із довідки №118, виданої КУ «Кодимський ЦПМСД» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, встановлено, що ОСОБА_7 , 2011 року народження, з батьком ОСОБА_2 в лікувальний заклад до сімейного лікаря з народження по час видання довідки не звертався.
Згідно довідки про участь батьків учня 7-А класу ОЗ «КЗ «Кодимський ліцей №2» ОСОБА_7 регулярно відвідує заняття у школі, завжди охайний, доглянутий, має все необхідне для навчання. Мати ОСОБА_1 постійно спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Батько ОСОБА_2 контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, жодного разу не спілкувався з учителями, не відвідав школу.
Згідно висновку, наданого Кодимською міською радою Подільського району Одеської області (додаток до рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 18.08.2025 року №1371) орган опіки та піклування Кодимської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У висновку зазначено, що питання надання відповідного висновку розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на якому було заслухано неповнолітнього ОСОБА_3 , який повідомив, що знає, що в нього є біологічний батько ОСОБА_2 , але він не спілкується з ним, зовсім його не знає, батьком називає ОСОБА_4 , який завжди приділяє йому увагу, разом проводять дозвілля, купує одяг, взуття та все необхідне, цікавиться його навчанням.
При вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що "ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України)".
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ у справах "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року, "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року).
З практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу "найкращі інтереси дитини": між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.
Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі спорів про позбавлення батьківських прав.
Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки зібраними по справі доказами підтверджується, що відповідач не займається вихованням дитини, не утримує його, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи та уваги, не спілкується з ним.
Суд також погоджується з висновком служби у справах дітей про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Отже, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина якнайкраще відповідає його інтересам і є виправданим втручанням у сімейне життя та відповідає цілям, визначеним у статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Зокрема суд вважає, що відповідачем свідомо були обрані такі життєві умови, за яких він самоусунувся від участі у вихованні дитини, що підтверджується дослідженими доказами.
Наведені обставини свідчать про ухилення відповідача у розумінні статті 164 СК України від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина.
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, , місцезнаходження: пл.Перемоги, 1-1, м.Кодима, Подільський район, Одеська область.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2025 року.

Суддя Б.С. Сердюк