УХВАЛА

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 201/10079/24

провадження № 61-4273св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 рок у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання, у сумі 915 197,81 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 102 952,04 грн, а всього 1 018 149,85 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що як вбачається з матеріалів справи, вони не містять жодних доказів звернення позивачки з часу набуття прав кредитора (після ухвалення судом рішення суду 26 липня 2012 року) до відділу ДВС з метою виконання рішення суду до 2024 року. Враховуючи, що грошове зобов`язання ОСОБА_2 перейшло в обов`язок останнього виконати рішення суду, однак на теперішній час відсутні докази того, що до 2024 року виконавчі листи у справі перебували на виконанні, слід дійти висновку, що за умов, що склалися у даній справі, ніщо не вказує на те, що боржник ОСОБА_2 на час вирішення цього спору фактично прострочив виконання грошового зобов`язання ? в цьому випадку рішення суду, а тому відсутні правові підстави для стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат, підставою нарахування яких фактично було невиконання рішення суду.

01 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги; відкрито касаційне провадження в цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

30 квітня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 754/511/23 з підстав, передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України.

Ухвалу мотивовано необхідністю відступу від правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23, у якій касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з тим, що можливість примусового стягнення кредитором вказаної заборгованості вичерпана. Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 червня 2025 року прийняла до свого провадження цивільну справу № 754/511/23 та призначила до розгляду (провадження № 14-63цс25).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Тому колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 201/10079/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко