441/1979/25 2/441/1147/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

/заочне/

24.11.2025 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Малахової-Онуфер А.М.

за участю секретаря судового засідання Стебеляк А.-А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 22.09.2025 звернулась в суд із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 21.09.2007 Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 236, у шлюбі мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сімейні відносини між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки та конфлікти, як наслідок з липня 2025 року разом не проживають, з того часу стосунки як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до ОСОБА_2 почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 29.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 12).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у заяві від 04.11.2025 позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у заяві від 04.11.2025 позивачка (а.с. 23, 26).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Із змісту заяви від 22.09.2025, із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували 21.09.2007 шлюб у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 236, у шлюбі мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони з липня 2025 року разом не проживають, з того часу подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства, причиною розпаду сім`ї є різні погляди на життя та побут.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позивачка у заяві від 04.11.2025 наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав.

З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим.

Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим.

З огляду на вимоги ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач заперечень щодо іменування позивачки прізвищем " ОСОБА_5 " не висловив, тому вимога позивачки про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища чоловіка, безпідставна.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 89, 209, 247, 258, 259, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 24, 56, 111, 112 СК України, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що значиться зареєстрованою на АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що значиться зареєстрованим на АДРЕСА_2 ) зареєстрований 21 вересня 2007 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 236.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

С у д д я А.М.Малахова-Онуфер