Справа № 161/1775/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/1301/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

представника скаржника Самчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за апеляційною скаргою Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулась з вказаною скаргою. Вказувала, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2013 року у справі № 161/1775/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 2405/05-180 від 24.05.2005 року в сумі 32 000 доларів США та 118 223 грн. 56 коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед публічним акціонерним товариством «Західінкомбанк» за кредитним договором № 2405/05-180 від 24 травня 2005 року в розмірі 32 000 доларів США та 118 223 грн.. 56 коп. шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експортом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року у справі № 161/1775/13-ц апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилено, а рішення Луцького міськрайонного суду від 19 червня 2013 року в даній справі залишено без змін.

Постановою Державного виконавця від 27 березня 2014 року було накладено арешт на все майно яке належить боржнику ОСОБА_1 і (а.с. 13) в межах виконавчого провадження № 42683344

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року скасовано. Справу за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2014 року у справі № 161/1775/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Західінкомбанк» 32 000 доларів США та 118 223,56 гривень заборгованості за кредитним договором № 2405/05-180 від 24 травня 2005 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 січня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Західінкомбанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, процентів і неустойки за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Західінкомбанк» на ОСОБА_4 у виконавчому провадженні стосовно примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 32 000 доларів США та 118 223, 56 гривень заборгованості за кредитним договором №2405/05-180 від 24.05.2005 року.

В той же час згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 414299582 щодо ОСОБА_1 станом на 20 лютого 2025 року накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна в межах виконавчого провадження № 42683344, накладений Першим відділом Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, номер запису про обтяження 5235659.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вважає, що подальше збереження арешту на її майно при відсутності будь-якого рішення суду, яке може слугувати підставою для такого арешту буде порушувати її право на мирне володіння її майном, а тому просить суд її скаргу задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року скаргу задоволено частково.

Ухвалено зобов`язати Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 який був накладений постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Радчук Л.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.03.2014 у виконавчому провадженні № 42683344.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, відділ ДВС подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити повністю.

Заслухавши представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2013 року у справі № 161/1775/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 2405/05-180 від 24.05.2005 року в сумі 32 000 доларів США та 118 223 грн. 56 коп.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед публічним акціонерним товариством «Західінкомбанк» за кредитним договором № 2405/05-180 від 24 травня 2005 року в розмірі 32 000 доларів США та 118 223 грн.. 56 коп. шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експортом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року у справі № 161/1775/13-ц апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду від 19 червня 2013 року в даній справі залишено без змін.

Постановою Державного виконавця від 27 березня 2014 року було накладено арешт на все майно яке належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 13) в межах виконавчого провадження № 42683344

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року скасовано. Справу за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2014 року у справі № 161/1775/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Західінкомбанк» 32 000 доларів США та 118 223,56 гривень заборгованості за кредитним договором № 2405/05-180 від 24 травня 2005 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 січня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Західінкомбанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2014 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Західінкомбанк» на ОСОБА_4 у виконавчому провадженні стосовно примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 32 000 доларів США та 118 223, 56 гривень заборгованості за кредитним договором №2405/05-180 від 24.05.2005 року.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 414299582 щодо ОСОБА_1 станом на 20 лютого 2025 року накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна в межах виконавчого провадження № 42683344. Арешт накладений Першим відділом Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, номер запису про обтяження 5235659.

Проаналізувавши докази у справі суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що з 31 січня 2015 року ОСОБА_1 не може вважатися боржником за виконавчим провадженням № 42683344, оскільки рішення суду, яке стало підставою для накладення арешту скасовано, а отже і підстави подальшого здійснення виконавчих дій щодо ОСОБА_1 у вигляді існування арешту на її майно. З відповіді Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що виконавче провадження № 42683344 знищено.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18)).

Законом України Про виконавче провадження не врегульовано питання щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з скасування рішення суду, яке слугувало підставою для накладення такого арешту.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що подальше збереження арешту на майно ОСОБА_1 , щодо якої відсутнє будь-яке рішення, яке могло б за собою тягти його примусове виконання необхідно вважати незаконним та непропорційним втручанням на право мирного володіння своїм майном, яке захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже скарга в частині вимог про зобов`язання Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 котрий був накладений постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Радчук Л.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.03.2014 у виконавчому провадженні № 42683344» має бути задоволена.

Ухвала суду оскаржується лише в частині задоволених вимог, а тому відповідно колегією суддів переглядається лише у вказаній частині.

Помилковими є твердження апелянта про необхідність залишення скарги без розгляду з підстав передбачених ст. 126, 449 ЦПК України. З пояснень представника скаржника, які підтверджені належними письмовими доказами, судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку щодо необхідності скасування накладеного арешту мало місця 11 вересня 2025 року та станом на день звернення до суду з даною заявою ( 22.09.2025 року) жодних дій виконавчою службою вчинено не було. Відповідно скаржником дотримано строків передбачених ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Законом не передбачено обмежень щодо можливої кількості звернень особи зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця . Таким чином наявність ухвали суду від 28 серпня 2025 року про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду жодним чином не перешкоджала ОСОБА_1 звернутися повторно з відповідною скаргою до суду у передбачені законом строки та доводити про порушення її права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 372, 374, 375, 382, 383, 384, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: