Справа № 529/859/25
Провадження № 2/529/528/25
01 грудня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої- судді Петренко Л.Є.,
за участю секретаря Звягольської В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник АТ "Акцент-Банк" 24.09.2025, через Електронний суд, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 29.11.2021 в розмірі 14 611,59 грн, що складається із заборгованості за кредитом 9660,11 грн та заборгованості за відсотками 4951,48 грн, також просить стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Однак відповідачка не виконувала належним чином умови договору, у зв`язку з чим станом на 24.09.2025 виникла вказана заборгованість.
06.10.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у самій позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутність.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась. Остання була повідомлена про розгляд справи відповідно до чинного законодавства, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою її реєстрації, однак такі повернуті без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Також ОСОБА_1 повідомлена про розгляд справи згідно норм ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала.
Крім того ОСОБА_1 направлялися СМС повідомлення в додаток Вайбер, які доставлені адресату.
За таких обставин судом відповідно до положень норм статтей 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 29.11.2021 між ОСОБА_1 та АТ «А-Банк» укладено кредитний договір, шляхом підписання цифровим підписом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Підписавши Анкету-Заяву відповідачка погодилася, що ця підписана Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», між нею та банком становлять договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Також зазначено, що до укладання цієї угоди ознайомилась з актуальними умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту. (а.с. 11).
У вказаній анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача та не зазначено ні про кредитний ліміт, ні вид картки, яку бажала отримати відповідачка, ні розмір процентної ставки, під яку надається кредит.
Також 29.11.2021 ОСОБА_1 електронним підписом підписала Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена» (а.с.12-13). Даним документом були визначені наступні умови кредитування: кредитний ліміт - до 200 000 грн, строк кредитування - 240 місяців з правом автоматичного продовження, пільгова процентна ставка - 0,000001%, пільговий період до 62 днів, базова процентна ставка - 40,8% на рік.
Згідно довідки за картами, ОСОБА_1 відкрито рахунок та видано картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до жовтня 2027 року, № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2028 року та № НОМЕР_3 зі строком дії до листопада 2028 року (а.с. 21).
Відповідно до довідки за лімітами, ОСОБА_1 29.11.2021 встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн, який в подальшому збільшено до 20 000 грн, а 25.04.2024 зменшено до 9700 грн (а.с. 20).
Згідно виписки по картці ОСОБА_1 користувалася наданим кредитом шляхом зняття готівки, поповнення мобільного телефону, здійснення покупок у магазинах тощо (а.с. 14-19).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.11.2021 станом на 24.09.2025 заборгованість відповідачки становить 14 611,59 грн, що складається із заборгованості за кредитом 9660,11 грн та заборгованості за відсотками 4951,48 грн, також просить стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 9-10).
Положеннями ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За правилами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У відповідності до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Враховуючи досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що кредитний договір фактично є укладеним, оскільки банком підтверджено надання кредитних коштів відповідачу та отримання і використання їх останнім.
Що стосується суми заборгованості суд зазначає наступне.
Позивач посилається, що відповідач своїм підписом в анкеті-заяві дав свою згоду на те, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також посилається на підписаний відповідачкою Паспорт споживчого кредиту в якому визначені відсотки за користування кредитними коштами.
Разом з тим, матеріали справи не містять письмових підтверджень, що саме Умови та правила надання банківських послуг, додані до позову, розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 29.11.2021. Позивачем не було надано суду Умов та Правил надання банківських послуг, які б містили відомості про процентну ставку по кредиту та які б були підписані відповідачем, що б свідчило про те, що він ознайомився і погодився з ними.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Також посилання сторони позивача на Паспорт споживчого кредиту, який підписала відповідачка та який свідчить про погодження всіх істотних умов договору, суд вважає необґрунтованими.
Так у Паспорті споживчого кредиту надається наступна інформація: 1. Інформація про контактні дані кредитодавця; 2. Інформація та контактні дані кредитного посередника: 3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; 4. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; 5. Порядок повернення кредиту; 6. Додаткова інформація; 7. Інші важливі правові аспекти.
Водночас, з огляду на вказаний зміст Паспорту споживчого кредитування, суд визнає, що цей документ не є кредитним договором із узгодженими умовами, а носить лише інформаційний та ознайомлювальний характер, та передує укладенню договору між сторонами на прийнятних умовах. Такі дії банку цілком відповідають положенням Закону України "Про захист прав споживачів" про ознайомлення споживача перед укладенням договору з умовами кредитування (реальна процентна ставка, подорожчання кредиту, сукупна вартість кредиту тощо), що є підготовкою до укладення договору, та не підміняє сам договір.
На користь вказаному також свідчить запис у Паспорті споживчого кредитування, що викладена в ньому інформація з датою її надання 29.11.2021 зберігає чинність та є актуальною лише до 03.12.2021.
Окрім того у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
При цьому Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховий Суд відступила від висновків Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладеному у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана відповідачу, була актуальною лише до 03.12.2021 й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, в тому числі погодження відсотків за користування кредитними коштами.
Таким чином, Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг не є складовими кредитного договору, також і наданий Паспорт споживчого кредиту не відноситься до складової частини кредитного договору, а тому і на його підставі не можна визначати заборгованість відповідача перед банком.
Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягають.
Разом з тим, оскільки кредитний договір фактично між сторонами укладений, відповідачка користувалася кредитними коштами то з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за кредитом, що становить 9 660,11 грн, згідно наданого позивачем розрахунком заборгованості.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме позовні вимоги задоволено на суму 9 660,11 грн із заявлених 14 611,59 грн, що складає 66%, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню складає 1598,5 грн
Керуючись статтями 141, 263-265, 280-282 ЦПК України суд,
Задовольнити частково позовні вимоги Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства "Акцент-банк", заборгованість по кредитному договору б/н від 29.11.2021 в розмірі 9 660 (дев`ять тисяч шістсот шістдесят) грн. 11 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та сплачений за подання позовної заяви судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 598 грн 50 коп, а всього 11 258 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 61 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча Л.Є. Петренко