Справа № 489/4925/25
Номер провадження 2/489/2649/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей

встановив

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.09.2016 до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи та направлені до виконання до Корабельного районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. За період з жовтня 2019 року до жовтня 2024 року відповідач не сплачував аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість по несплаті аліментів в розмірі 256997,43 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. 10.09.2024 відповідачем заборгованість погашена в повному обсязі. Відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчать про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. За період з вересня 2019 року по жовтень 2024 року розмір пені по аліментах становить 1882815,80 грн.

З цих підстав просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 01.10.2019 по 01.10.2024 у розмірі 256997,43 грн.

Представник позивача та позивач в судове засідання не зявилися.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, подав відзив, в якому вказав, що заборгованість зі сплати аліментів, про яку ОСОБА_1 зазначає в своєму позові, виникла не з вини відповідача. Зокрема, відповідачеві не було відомо ні про видачу виконавчих листів, ні про відкриття виконавчого провадження до вересня 2024 року включно. Відповідач копію рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року в справі № 766/11608/16-ц не отримував. Весь цей час відповідач виконував свій обов`язок з утримання дітей в добровільному порядку. Відповідач брав участь в утриманні дітей в натуральній формі шляхом придбання необхідних їм речей, а також в грошовій формі шляхом надання дітям кишенькових коштів. Позивачка не повідомляла Відповідача про отримання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів та про їх направлення до органу державної виконавчої служби. Відповідач постанови про відкриття виконавчого провадження також не отримував. Лише 09 вересня 2024 року Головним державним виконавцем Корабельного ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) Потаповою Тетяною Василівною було винесено постанову про арешт коштів боржника. Тільки після блокування коштів на банківських рахунках Відповідач дізнався про виконавче провадження та 10 вересня 2024 року погасив нараховану заборгованість, а також застосовані штрафні санкції та інші платежі в повному обсязі, сплативши 411 545,89 грн. Таким чином, оскільки відповідач належним чином виконував свій обов`язок з утримання дітей в добровільному порядку, а також не знав та не міг знати про відкриття виконавчого провадження до вересня 2024 року включно, то вина ОСОБА_2 у виникненні заборгованості відсутня, а положення частини 1 статті 196 СК України щодо стягнення з нього неустойки (пені) не можуть бути застосовані. Окрім того, вказує, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів. Так, на ОСОБА_2 було накладено штраф у розмірі 128498,72 грн. Таким чином, відповідно до положень абз.2 ч.1 ст.196 СК України, максимальний розмір неустойки становить 45014,48 грн. (173513,20 грн. - 128498,72 грн.)

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з Актовим записом про зміну імені №20 ОСОБА_5 змінила своє прізвище на " ОСОБА_6 ", в результаті укладення шлюбу.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 у ц/с №766/11608/16-ц, шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.09.2016 до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою від 10.09.2019 старшим державним виконавцем Потаповою Т.В. відкрито виконавче провадження №60011525 на підставі виконавчого листа №766/11608/16-ц від 24.01.2017.

Відповідно до листа Корабельного ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) від 10.06.2025 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 10.09.2019 по 01.09.2024 складала 256997,43 грн. 10.09.2024 на депозитний рахунок відділу було сплачено 256997,43 грн., які перераховані ОСОБА_5 . Станом на травень 2025 року заборгованість зі сплати аліментів становить 1206,68 грн.

Між сторонами у справі існує спір з приводу стягнення пені за прострочення сплати аліментів, які стягнуто в судовому порядку.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 196СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц дійшла правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

У пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з не залежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Як слідує зі змісту відзиву, відповідач посилається на необґрунтованість вимог про стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментних платежів, оскільки він не знав ні про видачу виконавчих листів, ні про відкриття виконавчого провадження до вересня 2024 року включно. Тому його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня.

Як встановлено судом, при ухваленні рішення Херсонським міським судом Херсонської області від 24.01.2017 у ц/с №766/11608/16-ц про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідач в судовому засіданні був відсутній, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Тобто фактично відповідач визнав пред`явлений до нього позов та погодився, зокрема, з вимогою про стягнення з нього аліментів у розмірі, який просила позивач - 1/3 частки від усіх видів заробітку доходу щомісячно.

Тому суд критично ставиться до заперечень відповідача про те, що він не знав і не міг знати про відкриття виконавчого провадження та необхідність сплати в його рамках аліментних зобов`язань.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 зробила висновок, що неустойка (пеня) є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тому, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не звільняється від відповідальності, що передбачена ст.196 СК України.

Крім того, за аналогією із цивільним законодавством у цьому випадку слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Згідно з розрахунками позивача, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2019 року по жовтень 2024 року, відповідно до розрахунку позивача, склав 1882815,80 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, сума неустойки (пені) не може перевищувати 100% заборгованості.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з вересня 2019 року по серпень 2024 року становить 173513,20 грн. (розрахунок державного виконавця у ВП №60011525). У вересні 2024 відповідачем здійснено оплату аліментних зобов`язань у розмірі 256466,20 грн.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню, суд керується імперативними вимогами абзацу 2 та абзацу 3 частини 1 статті 196 СК України, а також диспозитивною нормою частини 2 статті 196 СК України.

По-перше, згідно з абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, нарахованої за період за який стягується пеня. Тотожне тлумачення абзацу 1 частини 1 статті 196 СК України навів Верховний Суд у Постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

По-друге, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 196 СК України, у разі застосування до боржника штрафу, передбаченого частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Судом встановлено, що згідно з інформацією про виконавче провадження №.09.2024 на боржника ОСОБА_2 постановою головного державного виконавця Потаповою Т.В. накладено штраф у розмірі 128498,72 грн. Ця сума, відповідно до закону, підлягає вирахуванню з граничного розміру пені, оскільки штраф і пеня є видами юридичної відповідальності за одне й те саме порушення, і їх одночасне стягнення у повному обсязі призвело б до порушення принципу пропорційності.

Враховуючи той факт, що відповідачем 10.09.2024 на депозитний рахунок відділу виконавчої служби було перераховано заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 256997,43 грн. та сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів за період з вересня 2019 року по серпень 2024 року у розмірі 173513,20 грн., суд приходить до висновку, що з метою остаточного врегулювання питання відповідальності відповідача за прострочення сплати аліментів, вважає за необхідне зменшити заявлений позивачем розмір пені, з урахуванням положень абз. 1 ч.1 ст.196 СК України та абз.2 ч.1 ст.196 СК України та стягнути з відповідача пеню у розмірі 45014,48 грн. (173513,20 грн. 128498,72 грн.).

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 20000 грн. На підтвердження цього надав суду договір про надання правової (професійної правничої) допомоги №70 від 01.10.2025, Додаткова угода від 07.10.2025 рахунок №1-гвм від 08.10.2025, платіжна інструкція №822061545 від 08.10.2025 на суму 9500 грн. , Акт наданих послуг від 09.10.2025.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №362/3912/18 від 02.07.2020 зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020).

Згідно з п.3 ч.2 ст.121 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, приймаючи зауваження представника позивача щодо завищеного розміру понесених витрат, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 по 31.08.2024 в сумі 45014 грн. 48 коп. (сорок п`ять тисяч чотирнадцять гривень сорок вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.(п`ять тисяч гривень нуль копійок)

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.11.2025.

Суддя В. В. Кокорєв