Провадження № 2-п/202/87/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 462172-КС-001 від 22.03.2023 року станом на 27.07.2023 в розмірі 9 680 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн 22 коп., з яких: 3000 грн основна сума боргу, 6230,22 грн заборгованість за відсотками, 450 грн заборгованість за комісією, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

07 листопада 2025 року представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. подана заява про перегляд цього заочного рішення разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такої заяви, яке обґрунтовано тим, що відповідач копію рішення суду не отримував, з рішенням суду ознайомився лише 08.10.2025 року в застосунку «Дія». Відповідач не має достатніх знань у галузі права, йому невідомі строки подання процесуальних документів, тому ним пропущено строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Для захисту своїх прав та законних інтересів відповідачем було укладено договір про надання адвокатських послуг з Адвокатським об`єднанням «Захист».

Отже, просить поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 18 липня 2025 року.

Ознайомившись із вищевказаною заявою, суд приходить до висновку, що підстави для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у цій справі відсутні з огляду на наступне:

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм процесуального закону свідчить, що відповідач вправі подати заяву на перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Якщо заочне рішення не було вручено відповідачу та заява про його перегляд у цей строк не була подана, то відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Тобто в розумінні статті 284 ЦПК України якщо подання заяви про перегляд заочного рішення суду не відбулось у строк, що передбачений частиною 2 цієї статті, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення в будь-якому випадку вважається пропущеним.

Разом із тим, процесуальний закон у такому випадку надає відповідачу право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 12.06.2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду відзначила, що за загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності.

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Отже, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) відступила від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), та зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк (ч. 4 ст. 127 ЦПК України).

Отже, суд може поновити строк для вчинення тієї чи іншої процесуальної дії, в тому числі на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо такий строк пропущений із поважних причин.

Слід зауважити, що під поважними причинами варто розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, і такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами, про що, зокрема, наголошено у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21.

Суд ураховує, що в даному випадку заочне рішення, про перегляд якого подана заява, було ухвалено судом 18 липня 2025 року.

Того ж дня, 18 липня 2025 року о 22.45 годині, це судове рішення в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету відповідача Денисенка Віталія Анатолійовича в системі «Електронний суд».

Також 18.07.2025 о 22.46 годині заочне рішення в електронному вигляді було доставлено до електронного кабінету у системі «Електронний суд» представника відповідача Мазурик З.Я.

Зазначене підтверджується наявними у справі відомостями автоматизованої системи документообігу суду.

Отже, відповідач та його представники вважаються такими, що отримали заочне рішення суду 19 липня 2025 року.

В заяві про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача ОСОБА_2 зазначає, що відповідач із заочним рішенням ознайомився лише 08.10.2025 року в застосунку «Дія».

Водночас заява про перегляд заочного рішення подана до суду 07.11.2025 року, тобто з пропуском установленого законом строку.

При цьому заява про поновлення пропущеного процесуального строку обґрунтована тим, що відповідач не має достатніх знань в галузі права та йому невідомі строки подання процесуальних документів, для захисту своїх прав та законних інтересів ним був укладений договір з адвокатським об`єднанням.

Утім суд вважає, що наведені причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не можуть бути визнані поважними, так як строк та порядок перегляду ухваленого заочного рішення чітко та детально роз`яснений у резолютивній частині самого рішення. Крім того, згідно з матеріалами справи договір про надання правничої допомоги був укладений відповідачем ще 26.09.2023 року.

Об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою та третьою статті 284 ЦПК України, не наведено.

Отже, суд не знаходить поважних причин пропуску відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим заява про поновлення пропущеного процесуального строку задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що заява про перегляд заочного рішення подана після закінчення встановленого законом процесуального строку і судом не встановлено поважних причин для його поновлення, заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст. 126, 259-260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовити.

Заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025 року залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Суддя Наталія Марченко