Справа № 489/7985/25
Провадження № 2/489/3593/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди

встановив:

У вересні 2025 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

Просив суд: стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на мою користь суму заборгованості за комунальні послуги (газ у сумі 18 601,15 грн , доставка газу у сумі 13 511,36 грн. електроенергія у сумі 9407,76 грн, водопостачання, водовідведення у сумі 4434,56 грн) у загальному розмірі 45 954,83 грн ( сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривені вісімдесят три копійки) .

Стягнути з Відповідачів судові витрати, у тому числі сплачений судовий збір та надання правничої допомоги.

В обґрунтування позову вказано, що позивач є співвласником 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується правовстановлюючими документами, а саме Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10.07.2020 року по Справі №489/755/19.

З 01.01.2020 року відповідачка Інаурі проживала у будинку за адресою АДРЕСА_1 разом із своїм співмешканцем ОСОБА_4 та користувалася всіма комунальними послугами постачанням та розподілом природного газу (О/р № НОМЕР_1 , О/р № НОМЕР_2 ) , електроенергією (О/р № НОМЕР_3 ), водопостачанням та водовідведенням (О/р № НОМЕР_4 ), а також іншими послугами .

Через три місяці час, почали накопичуватися борги, мені, як особі з якою заключені всі договори по комунальним послугами, почали надходити дзвінки, з проханням покрити ці борги. Найбільший борг був по газопостачанню, і компанія, яка надає ці послуги,зв`язалася з ОСОБА_5 та попередили про можливе відключення.

Через ці обставини Відповідач ОСОБА_5 у 2021 року визнала борг по газу та підписала договір реструктуризації боргу з АТ «Миколаївгаз». Однак після початку війни у лютому 2022 року, вона виїхала з будинку, залишивши несплачені рахунки ЗА ВСІ комунальні послуги.

ОСОБА_1 був змушений виплатити всі борги за відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , загальною сумою 45 954,83 грн.

Всі борги виникли внаслідок фактичного користування будинком відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 01.01.2020 року, позивач не проживав у будинку та не створював цих заборгованостей.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30.039.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13 жовтня 2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначала наступне.

ОСОБА_2 разом з сином виїхала за межі України в березні 2022. Не користувалась спірним приміщенням, не користувалась комунальними послугами. Натомість позивач використовував житловий будинок для здачі в оренду, відповідно всі витрати по утриманню він сам і повинен нести.

Просила стягнути з позивача на її користь витрати на правову допомогу 5000 грн.

15 жовтня 2025 до суду надійшла відповідь на відзив. Предтсавник позивача зазначає наступне.

Незалежно від того, чи перебувала відповідач фізично в будинку, вона зареєстрована як співвласник тому зобов`язана брати участь у витратах на його утримання (ст.322 ЦК України, ст.156 ЖК України).

Відповідно до статей 13,41 та 68 Конституції України, право власності нерозривно пов`язане з обов`язком власника належним чином утримувати своє майно, не завдаючи шкоди правам інших осіб. Співвласник зобов`язаний брати участь у витратах, пов`язаних із користуванням, утримуванням і оплатою комунальних послуг. Ухилення від цих обов`язків суперечить принципу «власність зобов`язує», закріпленому Конституцією України.

Виїзд закордон не звільняє від обов`язку сплачувати комунальні платежі, якщо відповідачем не було офіційно передано об`єкт у користування мені чи чи іншим особам.

Відповідач не зверталась до постачальників з вимогою перерахунку чи зняття з обліку, або укладення окремого договору на постачання водо-, газо-, та електропостачання. Тому оскільки це спільна власність, то співвласник має нести спільні витрати. Щодо наданих скріншотів, про « вечірки» це є неналежним доказом, оскільки не підтверджено хто саме на даних фото, який саме об`єкт, мета і джерело походження даного скріншота.

Щодо посилання Відповідача, щодо деяких квитанцій, в яких лише видно з якої карти сплачено, * НОМЕР_5 . То дана карта належить моїй дружині ОСОБА_7 , яка і здійснила фактичний платіж по оплаті заборгованості яку залишила Відповідач. (Додаток Довідка від Приват Банку). Крім того, відповідно до ЗУ « Про електронну комерцію» електронний документ має таку саму юридичну силу, як і документ у паперовій формі.

Посилання Відповідача на останні показники лічильників у лютому 2022 року не спростовує факту споживання комунальних послуг після цієї дати. Нарахування здійснюється не лише на підставі показників, а й за нормативами споживання у разі їх неподачі. (п.4 Правил надання послуг з газо-, водо-, електропостачання затверджених КМУ №630). Крім того наявність споживання електроенергії та газу у грудні 2022 року підтверджує, що будинок фактично використовувався незалежно від того, що Відповідач була відсутня. Копії рахунків, надані мною, підтверджують факт оплати та наявність заборгованості за даним об`єктом.

Відповідач не надала жодних доказів, що ці рахунки сформовані помилково або що вона зверталась із заявами до постачальників із заявами про перерахунок. Тому доводи про «недостовірність» квитанцій є необгрунтованими. Також доводи відповідача про те, що скріншоти платежів не можуть підтверджувати факт оплати комунальних послуг, є безпідставними.

20 жовтня 2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника ОСОБА_2 . Зазначав наступне.

Позивач вказує на те, що ніби то наявні факти користування будинком третіми особами в період до січня 2023 року.

Але при цьому не надає жодних підтверджень того, що саме якісь треті особи користувались будинком з дозволу Відповідача.

При цьому, як в позові так і відповіді на відзив Позивач посилається неодноразово на те, що Відповідач, як співвласник має нести витрати на утримання будинку.

ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку так само як і позивач, при тому, якщо слідувати логіки позивача, то з незрозумілих причин ним виставлена матеріальна претензія на цілу частину заборгованості а не на 1/2 частину.

Крім того, позивачем вказано як співвідповідача ОСОБА_3 , який зовсім не маж майнових прав на зазначений будинок, тому матеріальна претензія до ОСОБА_3 є нікчемною за своєю юридичною природою, оскільки останній не є ні співвласником ні користувачем приміщення. 5. Позивач не бере до уваги у своїй відповіді на відзив наявності у відповідача довідки про відсутність заборгованості станом на квітень 2022 року. То ж природа виникнення боргів не може бути пояснена ні чим іншим як користування будинком самим Позивачем за відсутності в Україні другого співвласника ОСОБА_2 .

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по частини кожен житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За період 2022 2023 років за зазначеною адресою виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг.

Відповідно до наданих суду письмових доказів позивачем було сплачено всі борги, загальною сумою 45 954,83 грн.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Відповідно до положень частин першої - п`ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до пункту 5 статті1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі пунктом 1 частини1статті7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини2статті7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За приписами статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать зокрема: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 вищевказаного закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, згідно частини 1 статті 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За приписами пункту 11 частини 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами". Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі.

За положеннями статей 67 і 68, 162ЖКУкраїни наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Частиною 3 статті 13Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами частини 4 статті 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує.

Положення статті 322ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири.

Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як було встановлено, власником квартири АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_1 є з 19 вересня 2022 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц, "не проживання відповідача (боржника) у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг".

Тобто, власник квартири повинен сплачувати послуги щодо оплати житлово-комунальних послуг не зважаючи на те, зареєстрований він у квартирі чи ні, мешкає він у цій квартирі чи ні.

Саме факт того, що фізична особа є власником квартири є підставою для стягнення з неї боргу за житлово-комунальні послуги.

Адже з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки власника квартири, а новий власник набуває прав і обов`язків власника такої квартири.

Факт не проживання у квартирі (будику) не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги.

Оскільки спвласниками житлового будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 то обовязок щодо сплати за комунальні послуги покладається на обох співласників по частині відповідно.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 не надала суду доказів яки б спростовували суму заборгованості, сплачену позивачем, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину сплачених сумм позивачем, а саме 22977 грн. 41 коп.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки він не є співласником спіоного будинку, не зареєстрований за цією адресою, будь яких доказів користування ним комунальними послугами суду не надано.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають счтягненню витрати на правову допомогу у рощзмірі 2500 грн. (1/2 частина).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 605, 60 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22977,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 605 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу 2500 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгульський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 03.11.2025.

Суддя Г.С.Костюченко