Провадження 2/127/6744/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/30636/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 29.09.2025 року і мотивований тим, що 29.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 102446953, який за угодою сторін підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. були перераховані відповідачу на картковий рахунок на підставі платіжного доручення.

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконав.

30.09.2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №09Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 102446953 від 29.06.2021 року. Тобто, позивач - ТОВ «Діджи Фінанс» () набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 102446953.

Згідно договору відступлення права вимоги, сума боргу відповідача перед новим кредитором становить 36 520 грн.

Вказана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн., заборгованості за відсотками 27 000 грн. заборгованості за комісійними винагородами 1 520 грн.

Заборгованість відповідач не погасив, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102446953 від 29.06.2021 рокув загальному розмірі 36 520 грн. та судові витрати: судовий збір 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу 5 000 грн.

Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, звернувся із клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надав відзив на позов, згідно якого позов визнав частково. Підтвердив, що уклав договір та отримав кредитні кошти, однак не погодився із сумою, що заявлена позивачем до стягнення, зокрема із нарахованими процентами 27 000 грн., які значно більші за суму кредиту 8 000 грн., що суперечить ст. 551 ЦК України та принципам справедливості. Зауважив, що його фінансовий стан значно погіршився. Два місяці він не міг працювати через стан здоров`я, втратив постійну роботу, зараз працює кур`єром і заробіток не стабільний. На момент прострочення не мав можливості погасити нараховані відсотки. Просив суд врахувати його матеріальне становище та застосувати ст. 551 ЦК України, перерахувати відсотки в розумному розмірі, виключити або значно зменшити штраф та пеню.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 29.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в його особистому кабінеті, що створений в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ та доступний зокрема через сайт ТОВ та/або відповідний мобільний додаток чи інші засобі (п.6.1) був укладений договір про споживчий кредит № 102446953, який за угодою сторін підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. були перераховані відповідачу на картковий рахунок на підставі платіжного доручення.

Кредит надавався на 15 днів.

У договорі, паспорті споживчого кредиту, графіку сторонами погоджено, що кредит 8 000 грн. має бути повернутий 14.07.2021 року, із сплатою відсотків 3 000 грн. та із сплатою комісії за надання кредиту 1 520,00 грн. Загальна вартість кредиту становить 12 520,00 грн.

Сторонами погоджено (п.7.1), що договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконав.

У відзиві на позов позивач визнав факт укладення договору та отримання кредитних коштів в сумі 8 000 грн. і підтвердив, що через незадовільний фінансовий стан вчасно повернути кредитні кошти, відсотки та комісію за надання кредиту, що передбачені графіком, повернути не зміг.

30.09.2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №09Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ДіджиФінанс» право вимоги за кредитним договором № 102446953 від 29.06.2021 року.

Позивач - ТОВ «ДіджиФінанс» () згідно ст. 514 ЦК України набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 102446953.

Згідно договору відступлення права вимоги, сума боргу відповідача перед новим кредитором становить 36 520 грн.

Вказана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн., заборгованості за відсотками 27 000 грн. заборгованості за комісійними винагородами 1 520 грн.

Заборгованість відповідач не погасив, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що за умовами договору про споживчий кредит № 102446953 від 29.06.2021 року кредитні кошти 8 000 грн. на строк 15 днів, надані позичальнику шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок.

Нарахування відсотків 3 000 грн. за ставкою 2, 50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом визначені п.1.5.2 договору, нарахування комісії за надання кредиту 1 520 грн. за ставкою 19, 00 % від суми кредиту одноразово передбачені п. 1.5.1 договору та погоджені сторонами. Перерахування кредитних коштів відповідачеві 8 000 грн. безготівково підтверджено платіжним документом, а також визнанням позову в цій частині.

Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики та кредитний договір з відповідачем не були б укладені.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 29.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 102446953 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 8 000 грн. згідно платіжного доручення від 29.06.2021 року.

В зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 29.06.2021 року, права позивача порушені і підлягають захисту.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, які суперечать погодженому 29.06.2021 року графіку платежів, заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 102446953 від 29.06.2021 року становить 36 520 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн., заборгованості за відсотками 27 000 грн. заборгованості за комісійними винагородами 1 520 грн.

Разом з тим, суд вважає, що стягненню підлягає сума боргу, розрахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан» із врахуванням вимог ст.ст. 1048,1054 ЦК України та в межах строку кредитування 12 520 грн., яка зазначена в графіку платежів, паспорті споживчого кредиту і складається з суми боргу по кредиту 8 000 грн., процентів 3 000 грн. та комісії 1 520 грн.

Нарахування процентів поза межами строку кредитування суперечить вимогам закону і порушує баланс інтересів сторін. Відповідна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в сумі 1 520 грн., суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включається, зокрема, комісія кредитодавця, пов`язана з наданням кредиту.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Комісія в сумі 1 520 грн., що пов`язана з наданням кредиту, була погоджена зі ОСОБА_1 при укладенні договору від 29.06.2021 року (п. 1.5.1 договору), вона нарахована кредитором та облікована в день видачі кредиту, вказана у кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту графіку платежів тощо, тому позовна вимога про стягнення комісії відповідає Закону України «Про споживче кредитування».

Станом на день розгляду справи заборгованість в загальному розмірі 12 520 грн. за кредитним договором згідно погодженого 29.06.2021 року графіка платежів відповідачем не погашена.

Отже, позов ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає частковому задоволенню, зі ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 102446953 від 29.06.2021 року в загальному розмірі 12 520 грн.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір із застосуванням коеф. 0, 5 2 422,40 грн. згідно платіжної інструкції від 05.09.2025 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (34,28 %) в розмірі 830,40 грн.

Надання правничої допомоги адвокатом Кубраком О.О. позивачеві підтверджено договором про надання правової допомоги від 05.05.2025 року, додатковою угодою від 31.07.2025 року, детальним описом робіт, згідно з яким правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ Діджи Фінанс» - 1 год, вартість 1 000 грн., складання позовної заяви 2 год, вартість 3 000 грн., формування додатків 0, 5 год, вартість 500 грн., подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням (у даному випадку позовна заява подана через електронний суд) 0, 5 год, вартість 500 грн.

Враховуючи вимоги ст. 137, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, час, фактично витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет позовних вимог та значення справи для сторін, враховуючи те, що позов в частині вимог до ОСОБА_1 задоволений частково (на 34,28 % від заявлених вимог), враховуючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, обсягом наданих послуг і значенням справи для сторін, суд вважає необхідним компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 714 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, інд. 07406, Київська область, м. Бровари, вул. С. Петлюри, 21/1, рах. № НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ») заборгованість за кредитним договором № 102446953 від 29.06.2021 року в розмірі 12 520 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп. та судові витрати судовий збір в розмірі 830 (вісімсот тридцять) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 714 (одна тисяча сімсот чотирнадцять) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 19 листопада 2025 року.

Суддя: