ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18 серпня 2025 року про відмову у продовженні процесуального строку та повернення заяви позивачеві

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» про захист прав споживача шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра постановив ухвалу від 18 серпня 2025 року, якою одночасно відмовив ОСОБА_1 у продовженні строку для виконання ухвали суду про залишення позову без розгляду та на підставі положень частини 3 статті 185 ЦПК України повернув позов.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про продовження строку для виконання ухвали суду про залишення позову без руху, подана позивачем після закінчення строку, встановленого судом, тому у її задоволенні слід відмовити, а позов повернути, саме з підстав неусунення позивачем недоліків позову.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви позивача про продовження процесуального строку для усунення недоліків позову, оскільки в період з 29 серпня 2025 року по 15 серпня 2025 року включно в м. Дніпрі була нескінченна кількість повітряних тривог, в зв`язку з чим він змушений був знаходитись у бомбосховищі, що в свою чергу позбавило його можливості виконати вчасно вимоги ухвали суду від 29 липня 2025 року. Вказує, що відмова суду першої інстанції у продовженні процесуального строку для усунення недоліків позову призвело до безпідставного визнання його позову неподаним та повернення. Вважає, що відмовляючи у продовженні строку та повертаючи позов, суд першої інстанції не дотримався процесуальних норм закону, чим обмежив його права на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк та повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Аумр-Нижньодніпровського суду міста Дніпра від 18 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження процесуального строку для виконання ухвали суду про залишення позову без руху, відмовлено. Позов ОСОБА_1 визнано неподанним та повернуто позивачу.

При цьому зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву про продовження процесуального строку та керуючись положеннями частини 2 статті 127 ЦПК України, зазначив, що заява подана стороною позивача після закінчення строку, встановленого ухвалою суду про залишення позову без руху від 29 липня 2025 року.

Отже, у цьому випадку предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у продовженні пропущеного процесуального строку для виконання вимог ухвали суду й одночасно повернуто позов.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду.

Як визначено частиною 3 статті 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (статті 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання заяви про усунення недоліків позову починається відповідно для учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали суду про залишення позову без руху. Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

Відповідно до пункту 38 постанови Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі №640/7095/22 при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху для усунення недоліків та приведення позову у відповідність до положень статей 175,177 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня її вручення.

Копія ухвала суду від 29 липня 2025 року отримана позивачем 30 липня 2025 року, отже, останнім днем усунення недоліків є 09 серпня 2025 року.

Таким чином, встановлений судом строк для усунення недоліків позову є процесуальним строком, встановленим судом, який трансформується у процесуальний строк, встановлений законом щодо подальшого вирішення питання про відкриття провадження у справі.

12 серпня 2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про надання додаткового строку для виконання ухвали суду від 29 липня 2025 року про залишення позову без руху, оскільки упродовж останніх 14 днів (починаючи з 29 серпня 2025 року) в м. Дніпрі була нескінченна кількість повітряних тривог, в зв`язку з чим він змушений був знаходитись у бомбосховищі, що в свою чергу позбавило його можливості виконати вчасно вимоги ухвали суду.

Відмовляючи у продовженні процесуального строку для усунення недоліків позову, суд першої інстанції визнав неповажними посилання скаржника, як на підставу для продовження процесуального строку, на повітряні тривоги в м.Дніпрі, оскільки введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків. Питання поновлення (продовження) процесуального строку у разі його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення (продовження) такого строку. Сам по собі факт регулярних повітряних тривог, не є безумовною підставою для продовження процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо це не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Подаючи апеляційну скаргу, відповідач не навів і не послався на жодну обставину чи факт, який би доводив наявність поважних причин, які унеможливлювали чи об`єктивно перешкоджали останньому в подачі заяви про продовження процесуального строку для усунення недоліків позову у встановлений судом строк.

Слід звернути увагу, що відмова у продовженні процесуального строку та як наслідок визнання позову неподаним та повернення позову, з мотивів не усунення недоліків позову відповідно до ухвали суду від 29 липня 2025 року про залишення позову без руху, не свідчить про обмеження позивача права на суд, адже повернення позову не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Дотримання судом першої інстанції норм процесуального права не порушує доступ скаржника до правосуддя і гарантує дотримання процесуальних прав сторін, їх право на справедливий судовий розгляд.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову продовжити процесуальний строк для усунення недоліків позову, оскільки в період з 29 серпня 2025 року по 15 серпня 2025 року включно в м. Дніпрі була нескінченна кількість повітряних тривог, в зв`язку з чим він змушений був знаходитись у бомбосховищі, що в свою чергу позбавило його можливості виконати вчасно вимоги ухвали суду від 29 липня 2025 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт регулярних повітряних тривог не є безумовною підставою для продовження процесуального строку, такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Посилання скаржника на те, що повертаючи позов, суд першої інстанції не дотримався процесуальних норм закону, чим обмежив його права на доступ до правосуддя, є безпідставними, оскільки дотримання судом першої інстанції норм процесуального права не порушує доступ скаржника до правосуддя, а навпаки гарантує дотримання процесуальних прав сторін.

Доводи апеляційних скарг не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання щодо відмови у продовженні процесуального строку та повернення позову, тому, з огляду на положення статті 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційних скарг не дають підстави для висновку, що питання про відмову у продовженні процесуального строку та як наслідок повернення позову у справі вирішено з грубим порушенням норм процесуального права.

Отже, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна