Провадження № 2/484/1618/25
Справа № 484/3529/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2025 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Шикері І.А.

за участю секретаря судових засідань Туркалової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області, третя особа: приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Мовчан Андрій Сергійович про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, третя особа: приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Мовчан Андрій Сергійович про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0184, площею 4,02 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03.09.2025 було здійснено заміну неналежного відповідача - Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на належного відповідача Первомайську міську раду Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його знайомий ОСОБА_2 , 19.06.2014 склав заповіт, який було посвідчено секретарем Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, за умовами якого, земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0184, площею 4,02 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, заповів йому. Про існування вказаного заповіту ОСОБА_2 йому не повідомив, ані оригінал заповіту, ані оригінал державного акту на землю, йому не передавав. У 2020 він припинив спілкування з ОСОБА_2 , а восени 2024 від спільних знайомих дізнався, що ОСОБА_2 помер ще у вересні 2021 та після його смерті відкрилась спадщина. В подальшому йому стало відомо, що приватним нотаріусом Мовчаном А.С., заведена спадкова справа № 51/2024 після смерті ОСОБА_2 , в зв`язку з чим, він звернувся до вказаного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Проте, своєю постановою нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, з підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Водночас, він вважає себе належним спадкоємцем за заповітом, який з поважних, об`єктивних та непереборних причин не знав про відкриття спадщини та наявність заповіту, в зв`язку з чим, звернувся до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд даної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Первомайської міської ради Миколаївської області Шевцова Є.О. в судове засідання не з`явилась, проте направила до суду відзив у якому зокрема зазначила, що свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у вересні 2021 року, помер ОСОБА_2 та залишив після себе заповіт на наступне майно: земельна ділянка площею 4,02 га в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, в зв`язку з чим, позивач просить визнати за собою право власності на спадкове майно за заповітом. Відповідно до частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України «Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини». Позивач звернувся до нотаріуса 04 жовтня 2024 року, тобто порушив шестимісячний строк який визначений законом Згідно частини три статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, але позивач до суду з позовною заявою за визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не звернувся. Таким чином, просила відмовити у задоволенні позову, розгляд справи провести за її відсутності.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Коваленко О.Л. виклала твердження аналогічні тим, які містяться у позові.

Третя особа: приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Мовчан Андрій Сергійович в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заяви позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи, дослідивши копію спадкової справи № 51/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.107,108).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0184, площею 4,02 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.32).

За життя, а саме 19.06.2014 ОСОБА_2 склав заповіт, який було посвідченого секретарем Грушівської сільської ради, відповідно до якого земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0184, площею 4,02 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, заповів ОСОБА_1 (а.с. 123).

Крім того, в спадковій справі міститься заповіт ОСОБА_2 , який було посвідчено секретарем Грушівської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 50, згідно якого останній належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, для обслуговування та будівництва житлового будинку, яка зареєстрована за цією ж адресою, заповів донці ОСОБА_3 , повністю (а.с. 124).

23.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчана А.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с.106).

Постановою нотаріуса б/н та числа, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , посилаючись на неприйняття останнім спадщини, пропуском 6-ти місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, відсутністю доказів спільного проживання зі спадкодавцем та відсутністю оригіналу заповіту (а.с. 125).

Водночас, ОСОБА_1 вважає себе належним спадкоємцем за заповітом, який з поважних, об`єктивних та непереборних причин не знав про відкриття спадщини та наявність заповіту.

Вимогами статей 1268 та 1270 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти спадщину у шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. ст.2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Як вбачається зі змісту ст.51,175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За змістом ст. 51 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З аналізу положень ст. 13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних норм закону, позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 як на підставу позову посилався, зокрема, на необізнаність щодо наявності заповіту та на пропуск ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, при цьому визначивши відповідачем відповідний орган місцевого самоврядування Грушівську сільську раду Первомайського району Миколаївської області, яка була замінена судом на Первомайську міську раду Миколаївської області. В той же час, судом було встановлено наявність іншої спадкоємиці, яка за обставинами даної справи має бути відповідачем, а саме донька ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Однак, як під час підготовчого засідання, так і під час судового розгляду від позивача не надходило до суду клопотань про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача, а суд позбавлений права самостійно замінити або залучити відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом заявлені до Первомайської міської ради Миколаївської області, тобто до неналежного відповідача при наявності інших спадкоємців доньки померлого ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

В силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13,76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області, третя особа: приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Мовчан Андрій Сергійович про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 у визнанні права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0184, площею 4,02 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Судове рішення проголошене 05.12.2025 о 09.30 год.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Первомайська міська рада Миколаївської області,0, місцезнаходження: вул.Грушевського, 3, м. Первомайськ Миколаївської області.

Третя особа: приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Мовчан Андрій Сергійович, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя: І.А.ШИКЕРЯ