ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державного бюджету України, в особі Державної казначейської служби України на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, в розмірі 30 000 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що він є ВПО, інвалідом 3 групи внаслідок війни та перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України у Київській області, але його права неодноразово порушувалися вказаним органом Пенсійного фонду України і були захищені в судовому порядку. Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі № 320/12369/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київське області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті з 01.01.2023 доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністре України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремій категорій осіб".

Також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Київській області здійснити нарахування та виплату з 01.01.2023 ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2 000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб" з урахуванням раніше виплачених сум. Це рішення набрало законної сили 15.04.2024. Однак рішення суду тривалий час не виконується, попри неодноразові звернення позивача про добровільне виконання.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.07.2024 відкрито виконавче провадження №75512729 з виконання Виконавчого листа № 320/12369/23 виданого 18.04.2024 Київським окружним адміністративним судом.

На даний час судове рішення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано.

Таким чином, якщо ГУ ПФУ у Київській області обмежує позивача в наданих йому правах, вчиняє свавільні, необґрунтовані законом дії та не виконує Рішення суду, то виникає право на компенсацію позивачу моральної шкоди, що узгоджується з статтею 56 Конституції України і яку позивач оцінює в 30 000 грн.

Відповідач навіть усвідомлюючи факт протиправності поведінки та завдання позивачу шкоди, з своєї ініціативи не буде відшкодовувати моральні збитки.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення ГУ ПФУ у Київській області прав людини, які потягли вагомі наслідки у вигляді погіршення здоров`я, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

На підставі викладеного, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.07.2025 дану цивільну справу передано до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 цивільна справа надійшла в провадження судді Ковалевської Л.М.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.09.2025 від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог Позивачу в повному обсязі. Також зазначає, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. У справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду. А щодо стягнення моральної шкоди, то відповідач -2 зазначає, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причино наслідковий зв`язок.

02.10.2025 від відповідача -1 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву в якому просили в позові ОСОБА_1 відмовити. Посилаючись на те, що заявляючи позовні вимоги про виплату моральної шкоди, позивач не зазначив у чому саме полягає завдана шкода, та з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір, а також не надав жодного доказу на підтвердження позовних вимог. При цьому, відповідач наголошує, що усі рішення на користь позивача виконані у повному обсязі.

Також звертають увагу, що у даній справі для вирішення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, необхідно вирішити публічно-правовий спір, а саме встановити факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень (Головного управління).

Оскільки у даній справі, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні, то в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

07.10.2025 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити його позовну заяву. А доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, є необгрунованими.

Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

01.10.2025 позивач направив до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 є ВПО і має статус особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області як отримувач пенсії по інвалідності, якому пенсія призначена відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до сімейного лікаря. Діагноз: ІХС. Стенокардія напруги ІІ ФК, постінфарктний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 3 ст. 2. Ризик дуже високий. СН 2А, що підтверджується довідкою КНП «Ірпінський центр Первинної медико-санітарної Допомоги ІМР в Київській області» від 08.11.2024.

Згідно довідки КНП «Ірпінський центр Первинної медико-санітарної Допомоги ІМР в Київській області» від 31.01.2025, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до сімейного лікаря у зв`язку з погіршенням стану. Діагноз: ІХС постінфарктні зміни в передньо-перетинково-верхівково-боковій ділянці. Атеросклероз вінцевих артерій (КВР 2018) Стентування. ГХ 3 ступеня, 3 стадії, ризик 4. СН 1.

Також, в матеріалах справи міститься рішення Київського Окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі № 320/12369/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті з 01.01.2023 доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністре України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремій категорій осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Київській області здійснити нарахування та виплату з 01.01.2023 ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2 000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб" з урахуванням раніше виплачених сум. Це рішення набрало законної сили 15.04.2024.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.07.2024 відкрито виконавче провадження №75512729 з виконання Виконавчого листа № 320/12369/23 виданого 18.04.2024 Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 Цивільного кодексу України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).

Статтями 13,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц.

Отже, згідно вказаного вище позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, а саме невиконанням рішення суду у повному обсязі, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 гривень.

Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом 3 групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 76, 77, 81, 82, 130, 131, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, ст..ст. 23,1167 ЦК України, висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області, , юридична адреса: Київська область, м. Фастів, вул. А. Саєнка, 10, Державна казначейська служба України, , адреса місцезнаходження: 02000, м. Київ, вул. Бастіонна, 6 про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Леся КОВАЛЕВСЬКА