ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8458/25 Справа № 216/5013/21 Суддя у 1-й інстанції - СТАРТАНОВИЧ Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року, ухваленого суддею Стартанович Д.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складення повного судового рішення 30 травня 2025 року),

ВСТАНОВИВ

У серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 02.03.2007 року, згідно якої отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, що затверджені наказом, та Тарифами Банку, які викладені на офіційному сайті позивача складає між ним та Банком відповідний договір.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору.

Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, а позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту.

Станом на 08.07.2021 року заборгованість відповідача становить 33 302,29 грн, яка складається з: 27 526,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7150,40 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками 1203,46 грн, заборгованість за простроченими відсотками 4571,84 грн.

13 квітня 2023 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором № б/н від 02.03.2007 року в розмірі 34 029,99 грн. (27526,99 грн. заборгованість за тілом кредиту в т.ч. 27526,99 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6503,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.03.2007 року в загальному розмірі 34 029,99 грн, з яких:

27 526,99 заборгованість за тілом кредиту, 6 503,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» у рахунок відшкодування судових витрат 2270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач оспорює сам факт підписання кредитного договору від 02.03.2007 року. Цей факт підтверджений і спору не викликав. Натомість відповавідач вважає порушеними саме умови цього договору за наявності підстав для висновку, що саме цей договір є подовженим до 2021 року, як на тому наполягав позивач, без пред`явлення жодного доказу, нарахування відсотків поза строком дії договору і різних відсоткових ставок. Правової оцінки по цих питанням судом першої інстанції не наведено.

Звертає увагу, що ніяких погоджених з відповідачем пунктів договору щодо автоматичного продовження кредиту після закінчення дії договору, зміни кредитного ліміту, зміни відсоткової ставки, штрафів, пені, тощо, жоден документ, долучений до справи не містить.

Посилається на те, що судом першої інстанції було помилково прийнято рішення щодо строку дії кредитного договору від 02.03.2007 року та законних підстав вважати його подовженим на 16 років як то стверджує позивач, адже позивач не надав жодного доказу про внесення змін до договору щодо його подовження, зміни ціни (кредитного ліміту), відсотків під час його дії.

Зазначає, що ані у позові, ані в матеріалах справи не міститься жодних пояснень, яким саме чином нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту 27 526,99 гривень у заяві про збільшення позовних вимог, які саме графи таблиці відповідають яким саме сумам, зазначеним у позові та яким чином вони отримані позивачем та обраховані. З матеріалів справи неможливо встановити сутність терміну «прострочене тіло кредиту» та можливості його нарахування. Документи взагалі не містять підсумкових даних, у яких бі містилися суми, які б відповідали сумам вказаним у позовній заяві, а позов та додатки до нього не містять жодних пояснень, яким чином та з урахуванням яких даних, вказаних у таблиці, можливо перевірити зазначені у позові суми.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.03.2007 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 02.03.2007 року про відкриття карткового рахунку обслуговування платіжної картки, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з порядком погашення заборгованості щомісячними платежами 7% від суми заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту до закінчення строку дії картки.

На підставі вищевказаної Заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 31000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 03/14.

Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково надані наступі картки: кредитна картка № НОМЕР_2 , строк дії - 03/16; кредитна картка № НОМЕР_3 , строк дії 12/19, кредитна картка № НОМЕР_4 , строк дії 07/21, кредитна картка № НОМЕР_5 , строк дії 07/21, що підтверджується довідкою про надання кредитних карток.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію Заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості (а.с. 6-13, 16-22).

Згідно з наданим банком розрахунком відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, станом на 29.03.2023 у розмірі 34 029,99 грн., яка складається з: 27526,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 27 526,99 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 6 503,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог. Щодо вимог відповідача про застосування строків позовної давності, прийнявши до уваги, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком, зокрема останнє погашення заборгованості було 09.01.2021 року, чим було перервано строк позовної давності, і при цьому позивач звернувся до суду з даним позовом 09.08.2021 року, дійшов висновку про дотримання позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав відповідну Заяву. 02 березня 2007 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано карту.

При цьому в заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Трифами складають між ним та банком договір Договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» за договором підписаним з ОСОБА_1 , останньому було надано кредитні картки № НОМЕР_6 , дата видачі 02.03.2007 року з терміном дії до 03/14; № НОМЕР_7 , дата видачі 15.08.2012 року з терміном дії до 03/16; № НОМЕР_3 , дата видачі 31.03.2016 року з терміном дії до 12/19; № НОМЕР_5 , дата видачі 10.07.2017 року з терміном дії до 07/21; № НОМЕР_5 , дата видачі 10.07.2017 року з терміном дії до 07/21.

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 02.03.2007 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 01 червня 2007 року, максимально ліміт був збільшений 28 лютого 2020 року до 31 000 гривень та зменшений до 00 гривень 06 травня 2021 року.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 29.03.2023 року становить 34 020,99 гривень, з яких: 27 526,99 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в т. ч. 27 526,99 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 503,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н, з якої вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки у банкоматі та відділенні банку, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Колегією суддів перевірено розмір заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору б/н від 02 березня 2007 року, який підписано сторонами.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору.

Відповідно до положень статей 12, 18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів виснує, що банк надав належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому його позов є доведений тп обгрунтваний, оскільки банк надав всі документи, в тому числі і виписку із рахунку про рух коштів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його не заявлялись.

Судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно зазначив про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, оскільки укладення кредитного договору між сторонами підтверджується в сукупності іншими належними доказами.

При цьому апеляційний суд зауважує, що позивачем до позовної заяви додано докази, які є належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст. 77-80 ЦПК України.

З Заяви підписаної сторонами 02.03.2007 року вбачається, що сторонами погоджено умови кредитування, зокрема тип кредиту, сума кредитного ліміту 2 500 грн, базова процентна ставка: 36% із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, Банк зазначав, що відповідач був обізнаний про умови договору в частині сплати відсотків за користування кредитних коштів і погодився з ними, підписавши відповідну заяву.

Таким чином, зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що під час підписання 02 березня 2007 року вказаної заяви відповідач ознайомився з умовами кредитування в частині сплати відсотків за користування кредитом, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 6 503,00 грн. є вірним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням вказаних положень процесуального закону колегія суддів зауважує, що позивач надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень проти оскаржуваного судового рішення.

При цьому, оспорюючи заборгованість за кредитним договором б/н від 02.03.2007 року, відповідач власного розрахунку не надав, клопотання про проведення відповідної судово-бухгалтерскої експертизи не порушував.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у даній справі в частині відсутності підстав для застосування позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювалося часткове погашення заборгованості за Кредитним договором б/н від 02.03.2007 року до січня 2021 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним свого боргу, що свідчить про переривання позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі ст. 375 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: