ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Сирбул О.Ф., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАНГАРД-ДОБРОБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАНГАРД-ДОБРОБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2025відкрито провадження в зазначеній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.11.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

28.11.2025 від представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Крім того, останній просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме: судовий збір 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу 5 000,00 грн.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про закриття провадження по справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зазначені правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У даній справі предметом заявленого позову є стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, та те, що підстав для відмови в прийнятті заяви про закриття провадження по справі судом не встановлено, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, а сплачений судовий збір - поверненню.

У частині вимог заяви представника позивача про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Заявлені позовні вимоги були задоволені відповідачем після пред`явлення позову до суду, так 20.11.2025 відповідачем було погашено заборгованість перед позивачем зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку за період з 01.01.2022 по 31.08.2025. Отже, відповідач, до винесення рішення судом по даній справі, виконав позовні вимоги позивача.

Із наведеного слідує, що позивач не підтримує свої вимоги внаслідок задоволення їх відповідачем після звернення позивача із даним позовом до суду та відкриття провадження у справі.

З огляду на вказане, приймаючи до уваги положення статті 142 ЦПК України, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу стороною позивача було надано суду копії договору про надання правничої (правової) допомоги № АД-01/24, укладений 01.01.2024 між позивачем та адвокатським об`єднанням "ПІ ЕЛ СІ", додаткову угоду № 13 до договору про надання правничої (правової) допомоги № АД-01/24, укладений 01.01.2024, рахунок № 044 від 02.09.2025, звіт про обсяг наданих адвокатом юридичних послуг та виконаних робіт від 26.09.2025, акт № 044 прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 26.09.2025, ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001886.

Верховний Суд в постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши обставини справи та факт добровільного виконання відповідачем заявлених позовних вимог, враховуючи обсяги наданих адвокатом послуг правничої допомоги, приймаючи до уваги, що представник позивача участі у судових засіданнях не брав, а також те, що справа відноситься до категорії малозначних справ та не становить значної складності, позовна заява не містить будь-яких складних розрахунків чи описань подій, керуючись принципом пропорційності, достатності та справедливості, суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 1000,00 грн, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 255, 260, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАНГАРД-ДОБРОБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги- задовольнити.

Провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАНГАРД-ДОБРОБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги- закрити.

Повернути Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "АВАНГАРД-ДОБРОБУТ" (, місцезнаходження: 02068, м. Київ, просп. Миколи Бажана, буд. 1-М) сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, який було сплачено на рахунок суду згідно платіжної інструкції № 5743 від 04.09.2025 в АТ "Ощадбанк".

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВАНГАРД-ДОБРОБУТ" (, місцезнаходження: 02068, м. Київ, просп. Миколи Бажана, буд. 1-М) витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: