Дата документу 21.11.2025
Справа № 334/6474/25
Провадження № 2/334/3537/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання права власності,

установив

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про визнання права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18 кв.м., загальною площею 35 кв.м. До повномасштабного вторгнення в Україну військ РФ позивач проживала в м. Енергодар Запорізької області у власній квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яку придбала на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2001року на Енергодарській товарній біржі. Вказаний договір зареєстрований на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Як було передбачено діючим на той час законодавством, вказаний договір також зареєстрований 02.10.2001р. в Енергодарському бюро технічної інвентаризації в книзі № 6, реєстраційний номер 111. Після відповідної реєстрації отримала технічний паспорт інвентарний № 186, реєстраційний номер 6р.н.111 згідно якого позивач є власником однокімнатної квартири житловою площею 18 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м.

На день придбання вказаної вище квартир діяли інші ніж на сьогодні правила реєстрації нерухомого майна, а саме правовстановлюючий документ надавався в Бюро технічної інвентаризації де він і реєструвався. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р. встановлював реєстр в якому продовжували реєструвати право власності державні реєстратори Бюро технічної інвентаризації.

Після повномасштабного вторгнення військ РФ ОСОБА_1 вимушена була переїхати в м. Хмельницький до своїх дітей.

03 липня 2025 р. позивач звернулась до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради з проханням зареєструвати у Електронному реєстрі, як це передбачено з 01.01.2013р., вказану вище квартиру.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор речових прав на нерухоме майно обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо) (п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»),

14 липня 2025р. ОСОБА_1 отримала рішення державного реєстратора про відмову у проведенні вказаної реєстрації з посиланням на те, що Енергодарське бюро технічної інвентаризації Енергодарської міської ради знаходиться на окупованій території, у Енергодарській міській військової адміністрації та органів місцевого самоврядування відсутній доступ до інформації яка знаходиться у комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації», а також у працівників виконавчого комітету Енергодарської міської ради відсутній доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через обмежувальні заходи з боку ДП «Національні інформаційні системи». Таким чином підтвердити реєстрацію квартири державному реєстратору не можливо через об`єктивні причини.

Вирішити вказане питання в позасудовому порядку є не можливим.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 02.09.2025 року відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2025 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду по суті на 21.11.2025 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, позивач та її представник просили розглянути справу за їхньої відсутності.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2001 року, який укладений на Енергодарській товарній біржі, придбала у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18 кв.м., загальною площею 35 кв.м.

Вказаний договір зареєстрований на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

02.10.2001 року реєстрацію договору проведено Енергодарськім бюро технічної інвентаризації в книзі № 6, реєстраційний номер 111 та видано технічний паспорт інвентарний № 186, реєстраційний номер 6р.н.111.

Рішенням державного реєстратора №79896753 від 14.07.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у проведені реєстраційної дії, у зв`язку із тим, що Енергодарське бюро технічної інвентаризації Енергодарської міської ради знаходиться на окупованій території, у Енергодарській міській військової адміністрації та органів місцевого самоврядування відсутній доступ до інформації яка знаходиться у комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації», а також у працівників виконавчого комітету Енергодарської міської ради відсутній доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через обмежувальні заходи з боку ДП «Національні інформаційні системи». Таким чином підтвердити реєстрацію квартири державному реєстратору не можливо через об`єктивні причини.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Стаття 334 ЦК України передбачає загальні та спеціальні умови щодо моменту набуття права власності за договором. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

До спірних правовідносин, підлягають застосуванню саме норми ЦК України чинні на момент виникнення правовідносин, які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином.

У постанові від 25.03.2024 року у справі №336/6023/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду виснувала, що правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може "вражати" правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;

з урахуванням викладеного, касаційний суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо норм ЦК УРСР 1963 року у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі N 488/1937/17 (провадження N 61-4994св19), в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі N 490/5891/19 (провадження N 61-18668св21) та зробити висновок про те, що: "правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може "вражати" правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року".

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивачем у повній мірі виконані усі вимоги законодавства, які були чинні на момент придбання нерухомого майна, в тому числі, в частині проведення його державної реєстрації, і на даний час неможливість фактично повторної реєстрації такого права зумовлена причинами, які об`єктивно не залежать від позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання як ВПО: АДРЕСА_3 ) право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін