ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Комаревцева Л.В.

з сектерарем Гаврилюк

за участю представника позивача ОСОБА_4.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 224 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовною заявою ОСОБА_2 стягнення грошової компенсації та припинення права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 представник позивача звернулась до суду з позовною заявою до відповідача та просила:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частки квартири АДРЕСА_1 у сумі 2 088 500,00 грн., що згідно з курсом НБУ на дату оцінки складає еквівалент 50 005.86 доларів США, припинивши право власності ОСОБА_3 на частку квартири АДРЕСА_1 .

09.09.2025 ухвалою суду відкрито провадження.

22.10.2025 представником відповідача надано відзив, зазначено про те, що відповідач не має можливості сплатити грошову компенсацію, тому заперечував щодо задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 02.12.2025 представник позивача ОСОБА_4. позовні вимоги підтримала, вказала про те, що сторони перебувають у неприязних відносинах, був конфлікт який став підставою звернення до поліції та постанови від 05.08.2024, порядок користування квартирою є недоцільним, породжуватиме виникнення нових конфліктів, поділ спірної квартири є технічно неможливим, в розумінні ст. 183 ЦК України квартира є неподільною річчю, посилаючись на норми ДБН, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», практику Верховного Суду представник позивача просила задовольнити позовні вимоги, оскільки самостійний розподіл квартири є порушенням прав ОСББ, вартість квартири визначено на підставі оцінки, ефективним способом захисту прав позивача представник позивача вважає припинення права власності із стягненням компенсації у зв`язку з технічною неможливістю поділу квартири, яка є неподільною.

Представник відповідача ОСОБА_1. у судовому засіданні 02.12.2025 заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що вимоги порушують права відповідача відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 356 ЦК України, висновки Верховного Суду від 13.01.2024 та від 19.02.2014, посилаючись на постанову Верховного Суду просив врахувати принципи права, вказав про те, що у випадку примусового продажу квартири порушуватимуться права дітей; якщо право на виділ в натурі не допускається співвласник має право на компенсацію за його згодою; право власності припиняється з дня отримання компенсації, відповідач не надавала згоду щодо викупу частки, а примушує до цього в судовому порядку, це є тягарем для відповідача, спірна квартира є єдиним місцем проживання відповідача та дітей, присудження компенсації порушуватиме баланс інтересів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно до заочного рішення суду від 30.10.2023 по справі №285/4796/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - шлюб, зареєстрований 08.08.1998 Будичанською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, актовий запис №8 між сторонами розірвано ( а.с.7-8).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №423086890 від 17.04.202у, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності по ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с.9).

Згідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки, 2-кімнатної квартири, загальною площею 68,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 станом на 24.07.2025 ринкова вартість складає 4 177 000 грн. ( а.с.11-29).

Згідно із ч.6 ст. 3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства визначено принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно до ч.2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно із ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні представники сторін обгрунтували позиції, викладені у заявах по суті спору, враховуючи, заперечення представника відповідача, що заявлений позивачем спосіб захисту прав суперечить ст.364 ЦК України, оскільки компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, що узгоджується з позицією Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №756/11548/18 щодо залишення майна подружжя в спільній частковій власності.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_2 стягнення грошової компенсації та припинення права власності на майно - залишити без задволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2025

Суддя: Комаревцева Л.В.