Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8584/25
Провадження № 2/711/3791/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кошубінської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

17.09.2025 представниця ТОВ «Споживчий Центр» за довіреністю Шабатин Н.А. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 17.11.2024-100000982 від 17.11.2024 у розмірі 24 080,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.11.2024 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір (оферти) № 17.11.2024-100000982, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 155 днів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 720,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значені. Нараховується кредитодавцем та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 720,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 24 080,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000,00 грн., по процентах в розмірі 9 920,00 грн., комісії в розмірі 720,00 грн., додаткової комісії у розмірі 1 440,00 грн. та неустойки у розмірі 4 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

19.09.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та повідомив про намір стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Зазначив, що кредитний договір № 17.11.2024-100000982 від 17.11.2024 підписано КЕП ТОВ «Споживчий центр» Гаврилець Ю.В. Проте, згідно з витягом з ЄДРЮОФОП, керівником ТОВ «Споживчий центр» є Холод О.В., відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, відсутні. Позивачем не надано доказів того, що Гаврилець Ю.В. мала повноваження на підписання даного договору, а також не надано Протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ТОВ «Споживчий центр» мало законне право 17.11.2024 займатися діяльністю з видачі кредитів фізичним особам, зокрема ліцензії на надання коштів у позику. Позивачем не надано доказів ідентифікації (реєстрації) відповідача на сайті, проходження ним процедури ідентифікації в особистому кабінеті та згоди на обробку персональних даних. Номер телефону, використаний для підписання ( НОМЕР_1 ), не підтверджений як телефон відповідача. Наданий позивачем документ «Банк ID (28)» як доказ ідентифікації через BankID НБУ є нечитабельним, розмитим і містить інформацію «на мові агресора», а отже, не може підтверджувати ідентифікацію відповідача. Відповідно до п 4.3. договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Відповідно до п. 14.1. договору реквізити - рахунок кредитодавця зазначено як № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк». Отже, для підтвердження видачі кредиту позивач повинен був надати платіжну інструкцію про списання коштів з його рахунку № НОМЕР_2 або виписку з цього рахунку, але ці докази в справі відсутні. Наданий позивачем лист вих. № 59-3007 від 30.07.2025 не є касовим документом чи документом первинного бухгалтерського обліку і не може підтверджувати видачу коштів. Довідка-розрахунок про стан заборгованості не є належним доказом, оскільки складена представником позивача, є одностороннім розрахунком і не підтверджена первинними документами (випискою з рахунку, меморіальними ордерами тощо). Щодо стягнення неустойки (пені, штрафів) та комісії, то вимога про стягнення неустойки є безпідставною, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану позичальник звільняється від сплати неустойки. Вимоги про стягнення комісії є незаконними, оскільки позивач не може стягувати платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (обслуговування кредиту, ведення справи), і які не є самостійною банківською послугою, що відповідає правовій позиції Верховного Суду.

22.09.2025 від представника ТОВ «Споживчий Центр» за довіреністю Павленка Д.О. надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем укладено в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової, шляхом отримання відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), подання ним заявки та надсилання відповіді про прийняття пропозиції (акцепт). Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «Е583», який надсилався у СМС-повідомленні на його фінансовий номер. Ідентифікація відповідача була проведена через Систему BankID Національного банку України. Факт видачі кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «УПР» про успішне перерахування коштів на платіжну картку відповідача. ТОВ «Споживчий Центр» не є банківською установою, а є фінансовою установою, що надає кредити без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи. Відповідач, на спростування факту отримання коштів, не надав суду виписку по своєму рахунку. Крім того, протягом дії договору він не заявляв жодних претензій щодо невиконання позивачем обов`язку з надання коштів. Комісія за надання кредиту пов`язана з послугою перерахування коштів на картку позичальника з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач мав альтернативну можливість отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Комісія за обслуговування пов`язана з наданням низки додаткових послуг, безоплатність яких не встановлена законом, зокрема: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Безоплатність цих послуг законодавством не встановлена. Договір містить застереження, що до складу цієї комісії не включені послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно згідно із чинним законодавством. Таким чином, позивач вважає, що електронний правочин є чинним, а позовні вимоги - обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

23.09.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просив відмовити ТОВ «Споживчий центр» у долучені нових доказів, наданих разом з відповіддю на відзив, та відмовити у позовних вимогах повністю. Зазначив, що позивач не надав письмових повідомлень про об`єктивні причини неподання нових доказів разом із позовною заявою, хоча вони мали вирішальне значення. Відповідно до кредитного договору днем надання кредиту є списання коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення - зарахування на поточний рахунок, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Для підтвердження видачі та погашення кредиту позивач повинен надати платіжну інструкцію по списанню коштів та виписку з поточного рахунку № НОМЕР_2 . Зазначені докази відсутні в матеріалах справи, що суперечить наданому договору. Також в матеріалах справи відсутні протокол створення та перевірки електронного підпису представника позивача, статут товариства, докази приналежності ОСОБА_1 номеру телефону НОМЕР_1 , використаного для підписання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2025 витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію на ім`я кого імітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_3 та виписку про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_3 за 17.11.2024.

07.11.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Оскільки денна процентна ставка (1,2968%) за договором про надання споживчого кредиту № 17.11.2024-100000982, перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений законом (1%), відтак, умови договору, які впливають на розрахунок денної процентної ставки є нікчемними. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві Шабатин Н.А. просила проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр».

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника - адвоката Постригань Т.Л.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи,всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно з частиною 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, що означає, що він вважається укладеним лише з моменту передання грошей або інших речей. Факт передачі цих коштів є істотною умовою, без якої зобов`язання щодо їх повернення не виникає. Тобто, факт підписання договору без фактичного отримання коштів не є достатнім для виникнення обов`язку позичальника повернути гроші.

Судом встановлено, що 17.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Кредитний договір № 17.11.2024-100000982, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е583».

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт використання ним одноразового ідентифікатора для підписання Кредитного договору. Зокрема, відповідачем не надано доказів неправомірного використання його персональних даних для укладення кредитного договору, чи звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт укладення 17.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі Кредитного договору № 17.11.2024-100000982.

Відповідно до умов Кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн. строком на 155 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту - 20.04.2025. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 720,00 грн. Нараховується кредитодавцем та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 720,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,97% = (12 080/8 000)/155 х 100%. Неустойка - 120,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу у користування кредит у розмірі 8 000,00 грн., шляхом зарахування грошових коштів на платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується листом ТОВ «УПР» № 59-3007 від 30.07.2025.

Належність відповідачу банківської карти № НОМЕР_3 та зарахування на неї переказу у розмірі 8 000,00 грн. підтверджується також наданою на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів інформацією АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач не повернув своєчасно позивачу кредит, не сплатив проценти за користування кредитом, комісію пов`язану з наданням кредиту та комісію за обслуговування кредитної заборгованості, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 24 080,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - основний борг; 9 920,00 грн. - проценти; 720,00 грн. - комісія; 1 440,00 грн. - додаткова комісія; 4 000,00 грн. - неустойка.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що денна процентна ставка за Кредитним договором перевищує встановлений законом максимальний розмір денної процентної ставки (1%), відтак, умови договору, які впливають на розрахунок денної процентної ставки є нікчемними.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Частиною 4, 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Відповідно до умов Кредитного договору № 17.11.2024-100000982 від 17.11.2024 денна процентна ставка становить 0,97% (12 080/8 000)/155 х 100%).

Відповідач стверджує, що денна процентна ставка становить 1,2968 (16 080/8 000 грн. )/ 155 х 100%.).

Суд не погоджується з розрахунком відповідача, оскільки він неправомірно включив неустойку (4 000,00 грн.) до загальних витрат за споживчим кредитом, яка відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» не включається до загальних витрат за споживчим кредитом.

Таким чином, оскільки розмір денної процентної ставки (0,97%) не перевищує максимального розміру, встановленого частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (1%), заперечення відповідача щодо нікчемності умов Кредитного договору є безпідставними.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідач отримав кредитні кошти, однак у передбачений договором строк кредит не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту відсотками та комісіями у загальному розмірі 20 080,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 4 000,00 грн., суд зазначає наступне.

В пункті 17 Кредитного договору № 17.11.2024-100000982 від 17.11.2024 сторони погодили, що неустойка становить 120,00 грн. та нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 03.02.2026.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.

Щодо доводів представника позивача про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд зазначає наступне.

Частиною 1, 2 статті 4 ЦК України встановлено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

У Рішенні від 13.03.2012 № 5-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України внесені не були, застосування доктрини lex posterior derogat priori (пізніший закон скасовує попередній) неможливе. Норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта.

З огляду на викладене, враховуючи, що на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойку за прострочення виконання зобов`язання, а тому вимога щодо її стягнення задоволенню не підлягає.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статей 133, 137 та 141 ЦПК України.

Відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 20 080,00 грн., що складає 83,39% від загальної ціни позову (24 080,00 грн.), то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 020,01 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України).

Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, відповідачем надано суду: копію договору про надання правничої допомоги (надання юридичних (консультаційних) послуг) від 03.04.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Постригань Т.Л.; копію акту юридичних (консультаційних) послуг від 02.05.2025 за договором про надання правничої допомоги (надання юридичних (консультаційних) послуг) від 23.09.2024; копію розрахунку (детального опису послуг) витрат на правничу допомогу від 23.09.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Постригань Т.Л. № 227 від 13.02.2006.

З копії договору про надання правничої допомоги (надання юридичних (консультаційних) послуг) від 03.04.2025 вбачається, що адвокат Постригань Т.Л. зобов`язалася надавати ОСОБА_1 правову допомогу, а ОСОБА_1 , зобов`язався оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору. Оплата послуг здійснюється із розрахунку: 2 000,00 грн. за одну годину роботи. Загальна вартість послуг визначається кількістю витрачених годин та не може бути меншою 16 000,00 грн. в суді першої інстанції. Замовних здійснює сплату не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня видачі йому повного тексту рішення. В залежності від кількості судових засідань та необхідності складання процесуальних документів оплата послуг може змінюватись без укладання додаткових угод. При заявленні стягнення витрат на правничу допомогу в судах першої та апеляційних інстанцій, оплата послуг здійснюється після надходження сум від відповідача (іншої сторони справи) по судовій справі на яку покладено обов`язок сплати даних витрат, протягом одного робочого дня після (добровільного) примусового стягнення таких коштів.

Відповідно до копії акту юридичних (консультаційних) послуг від 23.09.2025 та копії розрахунку (детального опису послуг) витрат на правничу допомогу від 23.09.2025 адвокат Постригань Т.Л. надала ОСОБА_1 наступну правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги (надання юридичних (консультаційних) послуг) від 03.04.2025: ознайомлення з матеріалами справи та підготовка відзиву на позовну заяву по справі від 03.04.2025, кількість годин - 4 год., вартість послуг - 8 000,00 грн.; ознайомлення з відповіддю на відзив та підготовка заперечення (на відповідь на відзив), кількість годин - 1 год., вартість послуг - 2 000,00 грн. Загальна вартість послуг 10 000,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то витрати на професійну правничу допомогу відповідача покладаються на позивача пропорційно до розміру незадоволених позовних вимог (16,61%). Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 661,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ) заборгованість за Кредитним договором № 17.11.2024-100000982 від 17.11.2024 у розмірі 20 080,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 020,01 грн., а всього 22 100,01 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1 661,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Г. В. Булгакова