Ухвала

Іменем України

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 755/346/24

провадження № 61-14648ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: акціонерне товариство «Сенс-Банк»,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконними дії державних виконавців Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вчинені ними після завершення виконавчого провадження № НОМЕР_1 і повернення виконавчого листа № 6-4975 від 08 грудня 2011 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»).

Скарга обґрунтована тим, що постановою старшого державного виконавця Красилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Дереновської Н. А. від 28 грудня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 6-4975 від 08 грудня 2011 року повернуто стягувачу. Постановою від 13 лютого 2019 року скасовано раніше винесену постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2018 року. У виконавчому провадженні продовжуються вчинятись виконавчі дії, чим порушуються права ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що не має підстав для визнання дій державних виконавців Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вчинені ними після завершення виконавчого провадження № НОМЕР_1 і повернення виконавчого листа № 6-4975 від 08 грудня 2011 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», незаконними та зобов`язання відповідальних службових осіб Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії для закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

24 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, повний текст якої складено 03 листопада 2025 року, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди застосовали норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні скарги.

Зазначає, що постанова старшого державного виконавця Дереновської Н. А. від 13 лютого 2019 року про скасування документу «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 28 грудня 2018 року винесена не уповноваженою особою з порушенням встановленого порядку. Крім того, постанову старшого державного виконавця Дереновської Н. А. від 28 грудня 2018 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 6-4975 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» судом не визнано незаконною та не скасовано.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Звертаючись до суду із скаргою скаржник зазначає, що виконавчий лист не було втрачено, а було повернуто стягувачу, а тому усі дії державних виконавців Красілівського ВДВС, вчинені після завершення ВП № НОМЕР_1 і повернення виконавчого листа № 6-4975 від 08 грудня 2011 року стягувачу є незаконними.

Судами установлено, що на виконанні Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 6-4975 від 08 грудня 2022 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 316 188 грн 37 коп.

Постановою старшого державного виконавця Дереновської Н. А. від 28 грудня 2018 року виконавчий лист № 6-4975 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

13 лютого 2019 року постановою старшого державного виконавця Дереновської Н. А. скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 28 грудня 2018 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року подання старшого державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) П. Гостинського, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , АТ «Сенс Банк», про видачу дубліката виконавчого документа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 6-4975, виданого на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2011 року, в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року скасовано у зв`язку з порушенням процесуального права та постановлено видати дублікат виконавчого листа № 6-4975.

Ухвалою Верховного суду від 20 травня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Установивши, що постановою старшого державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дереновською Н. А. від 13 лютого 2019 року скасовано постанову старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2018 року і виконавче провадження триває, то дії державних виконавців відповідають Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що дії державних виконавців, які спрямовані на виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 6-4975 від 08 грудня 2022 року про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 316 188 грн 37 коп. є правомірними.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.

Отже, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 22 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: акціонерне товариство «Сенс-Банк».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун