Справа № 454/4166/23 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/1429/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради, третя особа без самостійних вимог ПП «Агрофірма «Опілля» про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сокальської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 ідеальну частину нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовував тим, що 24.07.2008 року рішенням загальних зборів співвласників майнових паїв в рахунок викуплених майнових паїв співвласників майнового комплексу Приватної агрофірми «Опілля» йому виділено частину будівлі конюшні вартістю 42000,00 грн, частка якої відповідала розміру його майнового паю - 2/3 ідеальних частин від цілого приміщення, право власності на яке за ним зареєстровано ДКП ЛОР «Червоногрпадське МБТІ» 29.12.2008 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21439157 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №346923926.

25.07.2012 року згідно договору дарування майнових паїв він набув у власність майнові паї номінальною вартістю 49129,14 грн, що становило вартість 1/3 частини в майновому комплексі Приватної агрофірми «Опілля» нежитлового приміщення (конюшні), яка перебувала у його користуванні з часу викупу іншої частини приміщення. Станом на 31.12.2012 року він не мав можливості оформити документи на будівлю в цілому, оскільки Приватна агрофірма «Опілля» не видавала рішення зборів про виділення йому у власність в натурі 1/3 частини нежитлового приміщення (конюшні). Оскільки він з часу викупу частини спірного приміщення у 2008 році відкрито та безперешкодно користувався усією будівлею в цілому, вважав, що набув право власності на цю будівлю за набувальною давністю. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, згідно якої після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном, оскільки володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Однак, висновок суду першої інстанції про застосування зазначеної вище позиції Верховного Суду є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Так, титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами та особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. З огляду на те, що володіння позивачем спірним майном не випливає з будь-яких цивільно-правових договорів, позивач не володіє майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом, його не можна вважати титульним володільцем вказаного майна. Інші юридичні чи фізичні особи, які вважають себе власниками відшукуваного майна чи заявляють про те, що вказане майно перебувало у їх законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»), відсутні. Якщо під юридичним «титулом» суд мав на увазі договір дарування майнових паїв (що виключає застосування набувальної давності), за яким апелянт набув у власність майнові паї, то зазначений договір не є договором, з якого виникає титул, оскільки він не є договором дарування майна, визначеного родовими ознаками (нерухомого майна), а є договором дарування майнових прав, який в подальшому кореспондується в право витребування частини майнового комплексу реорганізованого сільськогосподарського підприємства ПП «АГРОФІРМА» ОПІЛЛЯ», співмірного з структурою пайового фонду та вартістю майна, на яке б претендував позивач після отримання майнових паїв у дарунок за звичних обставин.

Вартість майнових паїв на момент їх отримання позивачем у дарунок орієнтовно відповідала вартості 1/3 частини нежитлового приміщення (конюшні), 2/3 частини якого вже перебувало у його власності. Разом з тим, набуття права власності на майнові паї не породжувало права власності на 1/3 частину нежитлового приміщення (конюшні), а лише надавало позивачу правову підставу для звернення до Об?єднання ЦМК Приватної агрофірми «Опілля» с. Опільсько Сокальського району Львівської області з метою отримання рішення зборів про виділення йому в натурі 1/3 частини нежитлової будівлі (конюшні) в рахунок майнових паїв, які він набув на підставі зазначеного вище договору дарування майнових паїв. Однак, через неналежні дії Голови Об?єднання ЦМК Приватної агрофірми «Опілля», рішення зборів про виділення ОСОБА_1 в рахунок майнових паїв 1/3 ідеальної частини нежитлової будівлі «конюшні» прийнято не було. З урахуванням того, що станом на 2012 рік у власності позивача вже перебувало 2/3 частини нежитлової будівлі (конюшні), які становили ідеальну частину цілісної будівлі та не буди відокремлені в окремі приміщення, інших осіб, які б претендували на зазначене приміщення не було, позивач відкрито, безперервно, безперешкодно користувався всією будівлею конюшні більше десяти років, вважає наявними підстави для визнання за ним права влансоті на спірне майно за набувальною давністю.

Також вважає, що позивачем правильно визначено процесуальний статус сторін. У зв`язку з припиненням діяльності Об`єднання ЦМК позов пред`явлено до належного відповідача - Сокальської міської ради як правонаступника Опільської сільської ради, яка ввійшла до складу Сокальської територіальної громади, на території якої знаходиться спірне майно.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, представник апелянта Матвійчук Г.М. подала заяву про розгляд справи без її участі, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням загальних зборів членів обєднання співвласників майнових паїв цілісного майного комплексу, оформленим протоколом № 1 від 24 липня 2008 року, погоджено викуп майнових паїв (сертифікатів) ОСОБА_1 у власників майнових паїв на загальну суму 126 178,13 грн та виділено в натурі ОСОБА_1 в результаті такого викупу наступне майно: частину конюшні, льонопереробний пункт, 1/2 частина свинарника маточника (корівник), комбайн СК-5 «Нива», автокран КС-2.5-71ЗІЛ-130, внутріферерські дороги, оборотні засоби (гній), що підтверджується Актом № 19 приймання-передачі пайового майна.

ОСОБА_1 є власником 2/3 частки нежитлової будівлі - конюшні А-1, загальною площею 962,8 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 25 грудня 2008 року.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21439157 від 29 грудня 2008 року, виданого КП Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 346923926 від 18 вересня 2023 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 25 грудня 2008 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 2/3 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

25 липня 2012 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони укладено договір дарування майнових паїв, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 1976, згідно якого дарувальники подарували, а ОСОБА_1 прийняв в дар майнові паї Приватного підприємства «Агрофірма «Опілля» загальною номінальною вартістю 24564,69 грн.

Згідно довідки № 45 від 03 липня 2023 року, виданої сторостою сіл Забужжя, Опільсько, Бояничі, Конотипи, Гатківка Сокальської міськоюї ради Львівської області, ОСОБА_1 є власником 2/3 ідеальної частки конюшні за адресою АДРЕСА_1 , які не виділено в натурі, та з 2012 року користується всією будівлею конюшні на підставі договору дарування майнових прав серія ВРТ № 994709 від 25 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І.

Згідно довідки № 46 від 03 липня 2023 року, виданої сторостою сіл Забужжя, Опільсько, Бояничі, Конотипи, Гатківка Сокальської міськоюї ради Львівської області, після припинення діяльності Об`єднання ЦМК ПП Агрофірми «Опілля» документи на збереження в приміщення колишньої сільської ради не передавалися.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпримців та громадських формувань вбачається, що Приватне підприємство «Агрофірма «Опілля» зареєстровано та діяльність такого станом на 24 жовтня 2023 року не припинена.

Звертаючись до суду з позовом до Сокальської міської ради, ОСОБА_1 посилався на наявність у нього передбачених законних підстав для визнання за ним права власності на 1/3 ідеальну частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 е, оскільки з 2012 року він відкрито, безперервно та безперешкодно користується всією будівлею конюшні. Оскільки спірне нежитлове приміщення знаходиться на території колишньої Опільської сільської ради, яка увійшла до складу Сокальської територіальної громади, Сокальську міську раду Дак М.С. вважав належним відповідачем у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, Сокальська міська рада Львівської області, яка залучена позивачем до участі у справі в якості відповідача, не приймала рішення про передачу у комунальну власність нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , а відтак не набула статусу власника спірного нежитлового приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та з відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту припинення діяльності Приватного підприємства «Агрофірма «Опілля», яке є власником спірного майна, а відтак підлягала залученню до участі у справі в якості відповідача.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю безпосередньо стосуються прав та обов`язків Приватного підприємства «Агрофірма Опілля», а відтак такі вимоги не можуть бути розглянуті і вирішені судом без залучення його відповідачем у справі з огляду на те, що лише за наявності належного відповідача у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи,є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 28 листопада 2025 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра