ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою від 23 вересня 2025 року, ухвалену суддею Чирським Г.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення 23 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

03 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить замінити її, як стягувача, на правонаступника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №66004114 з примусового виконання виконавчого листа у справі №216/5508/20 про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 13 238 000,00 грн, моральної шкоди в розмірі 1 300 000,00 грн, та 5000,00 грн судових витрат.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що нею «належним чином не підтверджено правонаступництво у справі, оскільки перехід права вимоги не здійснено на підстві підтверджених документів». Суддя безпідставно піддав сумніву наявність повноважень її представника адвоката Зайки П.К., мотивуючи тим, що адвокат Зайка П.К. не надав достатніх доказів на підтвердження своїх повноважень.

Просить скасувати ухвалу Центрально-Міського районного суду мсіта Кривого Рогу від 23 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні №66004114 з неї, ОСОБА_1 , на ОСОБА_2 з усіма правами та обов`язками стягувача. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником, суд першої інстанції виходив з того, що заяником належним чином не підтверджено правонаступництво у цій справі, оскільки перехід права вимоги не здійснено на підтаві підтверджених документів.

Колегія суддів апеляційного суду в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та виходить з наступного.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієїі з сторін, виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Судом встановлено, що 23 грудня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Кузьменком О.С. відкрито виконавче провадження №66004114 з примусового виконання виконавчого листа від 23.06.2021 року №216/5508/20 за рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2021 року про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, у розмірі 13 238 000,00 грн., моральної шкоди в розмірі 1 300 000 грн., та судові витрати в розмірі 5 000 грн., а всього: 14 534 000 грн.

16 вересня 2025 року до суду першої інстанції адвокатом Зайка П.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , з метою підтвердження факту вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи, надано договір уступки права вимоги №24/08 від 12 вересня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 , в особі адвоката За йки Павла Костянтиновича, що діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №4330 від 07.06.2019 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 04.06.2019 року №116, з одного боку, та ОСОБА_2 , згідно умов якого, стягувач передає (відступає) новому стягувану безоплатно, а новий стягувач набуває належного стягувачу права грошової вимоги до російської федерації, які виникли у стягувача на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2021 року у справі №216/5508/20, яке набрало законної сили 18.06.2021 року. (а.с. 70)

Вказаний договір підписаний адвокатом Зайкою П.К., який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 12.09.2025 року.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Згідно п. 1, 3 ст. 237 ЦК України п редставництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно копії ордеру серії АЕ № 1424877 від 15.09.2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 уповноважує адвоката Зайку П.К. на підставі договору про надання правничої допомоги № 99 від 03.08.2025 року у Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Натомість, заявником на підтвердження повноважень адвоката Зайки П.К. на укладення Договору уступки права вимоги №24/08 від 12.09.2025 року від імені ОСОБА_1 , надано лише копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4330 від 07.06.2019 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 04.06.2019 року № 116.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійщов обґрунтованого висновку про те, що заявником не надано доказів наявності у адвоката Зайки П.К. належних прав та повноважень представляти інтереси стягувача ОСОБА_1 під час укладення договору уступки вимоги № 24/08 від 12.09.2025 року.

При цьому, судом вірно зазначено, що свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю підтверджує, що особа має право займатися адвокатською діяльністю, але воно не надає права представляти інтереси конкретної особи під час вчинення правчину.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником ОСОБА_1 не підтверджено належним чином правонаступництво у цій справі, оскільки не підтверджений обсяг повноважень адвоката Зайки П.К. на представництво ОСОБА_1 під час укладення договору усутки прав вимоги № 24/08 від 12.09.2025 року.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з вищенаведеного, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо клопотання заіяаника про постановлення окремої ухвали щодо судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чирського Г.М.за фальсифікацію матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.

В апеляційній скарзі заявник посилається, що в судовому засіданні 16.09.2025 року суддею Чирським Г.М. було проголошено про закінчення судового розгляду, проголошення судового рішення 16.09.2025 року не відбулося. Було повідомлено учасників судового розгляду, що судове рішення буде видано 19.09.2025 року. 19.09.2025 року та 22.09.2025 року чоловіку заявника ОСОБА_2 судове рішення видано не було, оскільки суддя Чирський Г.М. перебував у нарадчій кімнаті. 23.09.2025 року в судове засідання, яке було призначено суддею Чирським Г.М. на 11.30 год. прибув її представник адвокат Зайка П.К., якому суддя Чирський Г.М. видав уже готову ухвалу, постановлену фактично 16.09.2025 року, але з датою 23.09.2025 року.

Відповідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Згідно ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі №761/32388/13-ц (провадження №61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №755/15473/20.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для постановлення окремої ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу судового засідання №5122439 від 16.09.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, учасникам справи повідомлено, що рішення буде оголошено 19.09.2025 року об 11.00 год. (а.с. 77)

Згідно довідки секретаря судового засідання Смолдирева М.Є. від 23.09.2025 року у зв`язку з неявкою учасників сулового процесу, судове засідання 23.09.2024 року об 11-30 годин у справі № 216/5508/20 розглядалося в порядку частини 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. (а.с. 80).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не є, в контексті вимог статті 262 ЦПК України, підставою для постановлення окремої ухвали.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: