Справа № 509/3775/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, Одеської області в залі суду скаргу представника боржниці адвоката Чорнуцького Вадима Петровича на неправомірну відмову про зняття арешту в рамках виконавчого провадження та зобов`язання вчити певні дії в рамках цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

учасники цивільного провадження:

позивач та стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі по тексту товариство);

відповідачка та боржниця ОСОБА_1

відповідачка та боржниця ОСОБА_3 та її представник адвокат Іскренко О.С., адвокат Чорнуцький В.П.

зацікавлена особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції в Одеській області (далі по тексту Відділ ПВР Управління ЗПВР в Одеській області)

зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту банк),

зацікавлена особа Приватний виконавець Журид Сергій Миколайович (далі по тексту приватний виконавець),-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2016 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято заочне рішення, згідно якого з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» (далі по тексту банк) підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 090 672.26 грн. та судовий збір в розмірі 3445 грн. з кожного. Рішення суду першої інстанції є чинним.

13 лютого 2020 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відмовлено представнику відповідачки ОСОБА_2 в задоволенні заяви про скасування заочного рішення. Ухвала суду першої інстанції є чинною.

18 вересня 2020 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято рішення про заміну стягувача в рамках виконавчого провадження. Стягувачем було визначено товариство. Ухвала суду першої інстанції є чинною.

27 січня 2024 року боржниця ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

23 квітня 2024 року Овідіопольським райсудом Одеської області заява товариства про видачу дубліката виконавчого документа була залишена без розгляду. Ухвала суду першої інстанції є чинною.

11 листопада 2024 року до Овідіопольського райсуду Одеської області від представника заявниці надійшла вищевказана скарга, в якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірну відмову Відділу ПВР Управління ЗПВР в Одеській області від 09.09.2024 року у знятті арешту нерухомого майна, накладеного Постановлю старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хлєбникова О.В. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 51419760 від 14.06.2016 року,

- зобов`язати Відділ ПВР Управління ЗПВР в Одеській області зняти вищевказаний арешт, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису 15085039 від 22.06.2016 року.

Документ був сформований в системі «Електронний суд».

Представник скаржниці у скарзі зазначив, що в рамках виконавчого провадження №51419760, яке було відкрито державним виконавцем 14.06.2016 року на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 509/3775/17 виданого 17 травня 2016 року Овідіопольським райсудом Одеської області про стягнення з ОСОБА_6 (Лаврененко) та ОСОБА_2 на користь банка заборгованість за кредитним договором №0 від 17.12.2007 року в розмірі 4090672.26 грн. у солідарному порядку, під час примусового виконання державним виконавцем 14 червня 2016 року було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_7 , 30 травня 2017 року державним виконавцем вищевказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Після завершення виконавчого провадження між сторонами виконавчого провадження було врегульовано питання, щодо виконання кредитного договору у боржника відсутня заборгованість за кредитним договором. В серпні 2024 року скаржниця звернулась до Відділу ПВР Управління ЗПВР в Одеській області, з заявою про скасування арештів на нерухоме майно, однак посадовими особами структурного підрозділу було безпідставно відмовлено у задоволені її заяви про скасування постанови про накладення арешту, а тому представник скаржниці просить визнати неправомірну відмову відділу у знятті арешту та зобов`язати відділ зняти арешт з нерухомого майна та заборону його відчуження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.451 ч.3 ЦПК Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так судом встановлено, що 18 березня 2016 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято заочне рішення, згідно якого з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» (далі по тексту банк) підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 090 672.26 грн. та судовий збір в розмірі 3445 грн. з кожного. Рішення суду першої інстанції є чинним.

14 червня 2016 року на підставі заяви стягувача та виконавчого листа №509/3775/17 виданого 17 травня 2016 року Овідіопольським райсудом Одеської області про стягнення з ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 на користь банка заборгованість за кредитним договором №0 від 17.12.2007 року в розмірі 4090672.26 грн. у солідарному порядку, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №51419760.

14 червня 2016 року державним виконавцем в рамах виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_7 .

30 травня 2017 року державним виконавцем вищевказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі ст.37 ч.1 п.2 ЗУ Про виконавче провадження» у зв`язку тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

18 вересня 2020 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято рішення про заміну стягувача в рамках виконавчого провадження. Стягувачем було визначено товариство. Ухвала суду першої інстанції є чинною.

Згідно довідки товариства від 09.04.2023 року стягувач стверджує, що заборгованість за кредитним договором №0 від 17.12.2007 року станом на 23.09.2020 року у боржника відсутня.

27 січня 2024 року боржниця ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

23 квітня 2024 року Овідіопольським райсудом Одеської області заява товариства про видачу дубліката виконавчого документа була залишена без розгляду. Ухвала суду першої інстанції є чинною.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» 1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту листа Відділу ПВР Управління ЗПВР в Одеській області від 09.09.2024 року видно, що виконавче провадження №51419760 відповідно до положень наказу МЮ України «Про затвердження Правил введення діловодства та архіву в органах державної служби та приватних виконавець №1829/5 від 07.06.2017 року знищено, скаржником дана обставина не оскаржується. Державний виконавець має права та обов`язки передбачені ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», здійснивши аналіз даної статі, можливо прийти до висновку, що у державного виконавця є процесуальні можливості та інструменти при здійсненні виконавчого провадження та при його наявності. З матеріалів справи видно, що вищевказане виконавче провадження знищено, з урахуванням даних обставин, суд приходить до висновку, що держаний виконавець позбавлений можливості приймати будь-яке процесуальне рішення в рамках виконавчого провадження, в тому числі на ті дії, на які наполягає скаржник, а тому суд приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо відмови скаржнику у знятті арешту відповідали закону та були здійснені в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, таким чином скарга під час судового розгляду не знайшла свого обґрунтування.

Керуючись ст.ст.258-260,447,451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги представника боржниці адвоката Чорнуцького Вадима Петровича на неправомірну відмову про зняття арешту в рамках виконавчого провадження відмовити.

Копію ухвали направити учасникам цивільного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.