Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1827/25
Провадження № 2/935/612/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2025 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Василенка Р.О., зі секретарем - Криворучко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 1487597 від 22.01.2021 у розмірі 19 680 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 6 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти із розрахунку 1,9 % в день.

Вказує, що 07.09.2021 року на підставі укладеного договору факторингу первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ "ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП" права вимоги за кредитними договорами до позичальників у тому числі де боржником є відповідач. В подальшому на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги від 07.09.2021 року позивач ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників у тому числі, до відповідача за кредитним договором № 1487597 від 22.01.2021.

Вказує, що позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за зазначеним вище кредитним договором, тому виникла заборгованість у загальному розмірі 19 650 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 6 000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 13 650 грн. Тому з метою захисту свої прав звернулися до суду.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві, який поданий адвокатом Ходаком Владиславом Володимировичем заперечує щодо задоволення позову. Вказує, що відповідач за умовами договору № 1487597 від 22 січня 2021 року не отримував коштів.

Позивачем на підтвердження позовних вимог у частині стягнення за умовами договору позики надано лише договір та розрахунки заборгованості за договором, без виписки про рух коштів по рахунку, а також без документа, який підтверджує отримання відповідачем коштів у користування, тобто доказів про зарахування цієї суми на рахунок відповідача первісним кредитором. Сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин. На підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 1487597 від 22.01.2021 р.

Також вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Тому за 30 днів користування кредитними коштами у розмірі 6 000 грн. із процентною ставкою 1, 90 % в день підлягає сплаті 3 420 грн. відсотків.

Вказує, що перевіркою інформації щодо ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» () було встановлено відсутність у вказаного товариства ліцензії на надання фінансових послуг (тобто ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» не є фінансовою установою), то не може набувати права вимоги за кредитними договорами.

Крім того вказав, що з огляду на неможливість встановити з наданих доказів період нарахування процентів є необхідним застосування п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» оскільки ймовірно у ці періоди Відповідач перебував на військовій службі і проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідив надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.01.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 , укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1487597, у електронній формі який підписано одноразовим електронним ідентифікатором надісланий на мобільний номер телефону вказаний у договорі (а.с 10-15, 20).

Відповідно до умов договору кредитодавець на умовах визначених у договорі зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки передбачені договором.

Розмір кредиту становить 6 000 грн. Строк 30 днів. Дата повернення кредиту і сплати процентів вказується у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. (п. 1.3.)

Тип процентної ставки фіксована, яка становить 1,90 % в день та застосовується в межах строку визначеного у п. 1 3. договору, у межах нового строку кредиту якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п 4.1. договору, у межах нового строку кредиту якщо відбулася автопролонгація відповідно до п 4.2 договору. (п. 1.4.1).

Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються на картковий рахунок позичальника на картку № НОМЕР_1 .

На підтвердження перерахування коштів у розмірі 11 500 грн. надано довідку ТОВ «УПР» від 02.07.2025 (а.с. 33) згідно якої за допомогою платіжного сервісу «Ipay» 22/01/2021 року о 17год. 33 хв. на картку № НОМЕР_2 перераховано кошти у розмірі 6 000 грн.

Відповідно до складеного позивачем ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» розрахунку (ас. 17) заборгованість відповідача за період з 22.01.2021 до 12.06.2025 року становить 19 680 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 6 000 грн., заборгованості за відсотками 13 680 грн.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 1 статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про споживчий кредит №1487597 від 21.01.2021 року який підписано одноразовим ідентифікатором.

Заперечуючи щодо вимог про стягнення заборгованості відповідач вказував, що не отримував кошти згідно умов кредитного договору.

Разом із тим отримання відповідачем коштів у кредит у розмірі 6 000 грн. підтверджується належними та допустимими доказами. Так позивачем надано довідку ТОВ «УПР» від 02.07.2025 згідно якої первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна за допомогою платіжного сервісу «Ipay» перерахував кошти на картковий рахунок відповідача.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо неотримання коштів чи неналежності їй карткового рахунку номер якого вказаний у кредитному договорі та є ідентичним із зазначеним у договорі.

Щодо переходу прав вимоги за спірним кредитним договором.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

07 вересня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп»» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп», набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у портфелі заборгованості. (а.с. 26)

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 07.09.2021 року до договору факторингу, слідує, що ТОВ «ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп»» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14875971 у розмірі 19 680 грн.(а.с. 19).

Долучено платіжну інструкцію від 08.09.2021 року про сплату коштів згідно договору факторингу №1-07092021.(ас. 32).

07 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Групп» позивачем ТОВ ««ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір про відступлення прав вимоги №2-07/09/2021 відповідно до умов ТОВ ««ФК Айкон Дебт Коллекшн», як новий кредитор, набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 07.09.2021 року до договору про відступлення права вимоги, слідує, що ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14875971 у розмірі 19 680 грн.

Долучено платіжну інструкцію від 08.09.2021 року №379 про сплату коштів згідно договору факторингу №2-07/09/2021 (ас. 32).

Таким чином належними та допустими доказами доведено факт переходу прав вимоги за спірним кредитним договором до позивача ТОВ ««ФК Айкон Дебт Коллекшн».

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох з таких видів фінансових послуг: 1) надання коштів та банківських металів у кредит; 2) надання гарантій; 3) факторинг; 4) фінансовий лізинг; 5) торгівля валютними цінностями; 6) фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів.

Згідно ст. 30 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» юридична особа, яка має намір здійснювати діяльність фінансової компанії, ломбарду, набуває статусу фінансової установи і права на здійснення діяльності з надання певних фінансових послуг після отримання ліцензії, передбаченої статтею 29 або 30 цього Закону.

Відповідачем до справи долучено виписку з реєстру юридичних осіб ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» разом із тим вказані відомості не містять інформацію про те, що позивач не отримував відповідну ліцензію на діяльність фінансової компанії, або така ліцензія була анульована рішенням Національного банку України(регулятора).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Разом з тим, досліджуючи надані докази в частині визначення розміру заборгованості із їх відповідністю умовам договору, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача. Так позивач вказує, що сума боргу відповідача становить 19 680 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 6 000 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 13 680 грн.

Договір про споживчий кредит №1487597 від 21.01.2021 має 30-денний строк кредитування, який визначений первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна»(п. 1.3 договору).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 вказано, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Таким чином після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 19.02.2021 року, як первісний кредитор, так і наступні кредитори не мали права нараховувати проценти за договором. Відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання після закінчення строку дії договору передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період після 20.02.2021 року задоволенню не підлягає. Крім того долучений розрахунок заборгованості не містить детального обрахунку застосовної відсоткової ставки та кінцевої дати фактичного нарахування боргу.

Тоюто проценти після 20.02.2021 року нараховані позивачем поза межами строку кредитування та не відповідають принципу добросовісності первісного кредитора при укладенні договору, у частині ознайомлення позичальника при укладенні договору з строками кредитування та їх можливого продовження.

З урахуванням наведеного та умов договору про споживчий кредит №1487597 від 21.01.2021 загальний розмір заборгованості за користування відповідачем кредитними коштами у межах погодженого з первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» строку кредитування з 21.01.2021 року до 19.02.2021 року становить 9460 грн. із розрахунку: 6 000 грн.(тіло кредиту) +3 420 грн (відсотки). Відповідачем не надано суду доказів здійснених проплат боргу.

У зв`язку з чим суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову і тому з відповідача слід стягнути 9460грн. заборгованості на користь позивача.

Щодо доводів про те, що відповідач у період нарахування заборгованості був військовослужбовцем Національної гвардії України з 15.11.2022 року, а тому проценти за користування кредитом не нараховуються.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Статтю 14 доповнено пунктом 15 згідно із Законом № 1275-VII від 20.05.2014; в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2459-IX від 27.07.2022 - щодо застосування змін див. пункт 2 розділу II; в редакції Законів № 3621-IX від 21.03.2024, № 3633-IX від 11.04.2024; частина п`ятнадцята статті 14 із змінами, внесеними згідно із Законом № 4213-IX від 14.01.2025 року.

Таким чином, у період виконання умов договору про надання фінансового кредиту від 21.01.2021 року, а саме 30 денного строку кредитування з 21.01.2021 року до 19.02.2021 року, на ОСОБА_1 не поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», оскільки згідно наданої довідки з військової частини від 27.08.2025 року ОСОБА_1 проходить службу в Національної гвардії України з 15.11.2022 року, тобто після отримання кредиту та строку кредитування.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, в тому числі й щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Так, позивачем в позовній заяві було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він планує понести у зв`язку з розглядом справи у суді, який визначено у розмірі 10 500 грн., який позивач просить стягнути на свою користь.

В матеріалах справи наявний договір надання правничої допомоги №09/07/2025 від 09.07.2025 року укладений між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», акт отримання правової допомоги від 15.09.2025 року згідно якого вартість наданих послуг складає 10 500 грн, з яких: 2 000 грн. зустріч та консультація щодо перспективи урегулювання спору з відповідачем, складання позову 5 000 грн, інші клопотання 3 000 грн., канцелярські витрати 500 грн.

В той же час в даному випадку суд враховує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та його розміру.

З огляду на зазначене, з огляду на те, що позов задоволено частково, а саме на 47,86% враховуючи також критерій реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, з урахуванням її складності та кількість необхідних процесуальних дій сторони у цій справі, тому суд дійшов до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме на 47,86 %, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1072,15 грн.

На підставі ст.ст. 526, 1049,1054 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 13, 76-89, 141, 259, 263-265-268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», заборгованість за кредитним договором №1487597 від 21.01.2021 у розмірі 9460 грн. та судовий збір у розмірі 1072,15 грн., а також 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог стягнення відсотків та розміру витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», , місцезнаходження: вул.Саперне Поле, 12, м.Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 02.12.2025 року.

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО