Ухвала

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 524/72/25

провадження № 61-15110ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича як представника ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: за договором позики № 2579519 у розмірі 12 045,00 грн, за договором позики № 76168872 у розмірі 28 100,00 грн, за кредитним договором № 7439622 у розмірі 19 987,00 грн, за договором позики № 6810509 у розмірі 10 500,00 грн, за кредитним договором № 27914-01/2024 у розмірі 7 000,00 грн, за кредитним договором № 05043-01/2024 у розмірі 23 450,00 грн, за кредитним договором № 15587-01/2024 у розмірі 32 000,00 грн, за кредитним договором № 37585-01/2024 у розмірі 6 400,00 грн.

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області рішенням від 25 березня 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

- за договором позики від 02 січня 2024 року № 2579519 у розмірі 3 945,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 945,00 грн;

- за договором позики від 09 січня 2024 року № 76168872 у розмірі 10 100,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 2 100,00 грн;

- за кредитним договором від 03 січня 2024 року № 7439622 становить 18 487,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 14 487,00 грн;

- за договором позики від 22 січня 2024 року № 6810509 у розмірі 6 037,50 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 3 500,00 грн; заборгованість за відсотками - 2 537,50 грн;

- за кредитним договором від 30 січня 2024 року № 27914-01/2024 у розмірі 7 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 5 000,00 грн;

- за кредитним договором від 04 січня 2024 року № 05043-01/2024 у розмірі 23 450,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 380,00 грн; заборгованість за відсотками - 17 070,00 грн;

- за кредитним договором від 11 січня 2024 року № 15587-01/2024 у розмірі 32 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 24 000,00 грн;

- за кредитним договором від 24 січня 2024 року № 37585-01/2024 у розмірі 6 400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 600,00 грн; заборгованість за відсотками - 4 800,00 грн.

В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Полтавський апеляційний суд постановою від 30 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гонтар В. М., залишив без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2025 року - без змін.

01 грудня 2025 року адвоката Гонтар В. М. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року (повний текст якої складено 07 листопада 2025 року) у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що справа має винятковий інтерес для ОСОБА_1 , оскільки стягнута судовим рішенням сума в розмірі 109 750,56 грн є для неї значною у зв`язку із перебуванням її у скрутному матеріальному становищі, пов`язаному з тим, що підприємство, на якому вона працює, після ворожих повітряних атак зазнало значних пошкоджень і не працює, взагалі зараз через постійні відключення світла після останньої масованої атаки у м. Кременчуці промисловість практично зупинилась, через що вона перебуває у скрутному матеріальному стані, інших джерел доходу не має, оскільки сума боргу є значною і такою, що дозволяє звертати стягнення на нерухоме майно боржників за виконавчими провадженнями, вона ризикує втратити своє єдине житло на яке може бути звернено стягнення.

Оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останньої внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог щодо оформлення касаційної скарги відповідно до статей 389, 392 ЦПК України і не вказує на обставини, передбачені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та фактично підтверджує незгоду особи, яка її подала, з оскаржуваними судовими рішеннями.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові апеляційного суду про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені в ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича як представника ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов