ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 331/116/24

провадження № 61-10978св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пудлик Інна Миколаївна,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2024 року в складі судді Жукової О. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року в складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Гончар М. С., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в особі законної представника ОСОБА_3 та просила визначити їй додатковий строку три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина.

У ОСОБА_5 також був син ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не будучи спеціалістом у галузі права, вона вважала себе єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері.

Водночас, її померлий брат мав неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини.

ОСОБА_5 була особою похилого віку, постійно проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належала їй, ОСОБА_5 , її батьку ОСОБА_6 .

Хоча вона зареєстрована та постійно проживає у місті Києві, вона постійно опікувалась добробутом та здоров`ям матері, допомагала фінансово, відвідувала її, на час своєї відсутності залучала для надання допомоги третіх осіб.

Наприкінці січня 2023 року у зв`язку з погіршенням самопочуття матері вона почала проживати разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 для здійснення догляду та надання відповідної допомоги.

Після смерті матері вона одноосібно займалась її похованням.

Оскільки вона на момент відкриття спадщини проживала разом з матір'ю, то певний час вважала себе такою, що прийняла спадщину на підставі статті 1268 ЦК України.

Повернувшись до міста Києва після поховання матері, вона звернулась за консультацією до адвоката та нотаріуса, від яких отримала роз`яснення, що відповідно до положень пунктів 3.19., 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Постанови Кабінету Міністрів України № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» вона має подати заяву про прийняття спадщини протягом 10 місяців з моменту її відкриття.

Отже, вона вважала, що має право на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21 листопада 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ротач І. І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , яка була направлена до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І. М. за місцем заведення спадкової справи, відкритої за заявою іншого спадкоємця - онука спадкодавиці ОСОБА_2 .

Постановою від 20 грудня 2023 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І. М. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 у зв`язку з пропуском нею шестимісячного місячного строку на прийняття спадщини.

Вона не є спеціалістом у галузі права, не була обізнана про виключення із постанови Кабінету Міністрів України № 164 положень про зупинення строку на прийняття спадщини, правомірно розраховувала на сталість законодавства в умовах війни (воєнного стану) та його передбачуваність.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року, позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, для надання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з обґрунтованості позовних вимог. ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з у зв`язку з існуванням суперечливих положень чинного законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2024 року ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6- 59цс13, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15, від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2023цс15, від 23 серпня 2017 року в справі № 6- 1320цс17 та у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17, від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року в справі № 766/14595/16, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 28 жовтня 2019 року в справі № 761/42165/17-ц, від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, від 30 січня 2020 року в справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року в справі № 450/1383/18, від 20 січня 2021 року в справі № 752/11156/18-ц, від 17 березня 2021 року в справі № 638/17145/17, від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17, від 10 листопада 2021 року в справі № 825/997/17, від 25 травня 2022 року в справі № 459/2973/18, від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16, від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21, від 22 березня 2023 року в справі № 361/8259/18, від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19, від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17, від 04 жовтня 2023 року в справі № 906/1026/22, від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Позивач є спадкоємицею майна померлої ОСОБА_5 за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги. Тож навіть у разі необізнаності про існування заповіту вона повинна була вчинити активні дій для прийняття спадщини, а саме подати заяву до нотаріуса у встановлений ЦК України строк.

Відповідач, який також є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину у визначеному діючим законодавством порядку, тому внаслідок визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відбудеться втручання у право власності неповнолітнього ОСОБА_2 , що не відповідатиме принципу пропорційності та призведе до порушення принципу правової визначеності щодо нього як другого спадкоємця, який добросовісно реалізував його цивільні права.

ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги знала про наявність спадкового майна та у неї не було ніяких непереборних та істотних труднощів для прийняття спадщини у визначений ЦК України строк.

ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року відкрито касаційне

провадження у справі та витребувано її матеріали з Олександрівського районного суду м. Запоріжжя.

26 серпня 2024 року справа № 331/116/24 надійшла до Верховного Суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також просив поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу та надав докази на підтвердження направлення сторонам його копії та документи на підтвердження його повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 .

Зважаючи на положення частини другої статті 127 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_1 строк для подачі відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів

та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного

провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або

апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може

встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були

встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність

або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над

іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на таке майно:

41/90 частку квартири АДРЕСА_1 , в тому числі 1/90 частки, яку ОСОБА_5 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6 ;

1/20 частку квартири АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_5 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6 ;

1/10 частку квартири АДРЕСА_3 , яку ОСОБА_5 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6 ;

1/10 частку простих іменних акцій АТ «МОТОР СІЧ» у кількості 28 штук, яку ОСОБА_5 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої ОСОБА_5

21 листопада 2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ротач І. І. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Вказана заява була направлена до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І. М. за місцем заведення спадкової справи, що була відкрита за заявою іншого спадкоємця - онука спадкодавиці ОСОБА_2 .

Постановою від 20 грудня 2023 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І. М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у зв`язку з пропуском нею шестимісячного місячного строку на прийняття спадщини.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем визначеного статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Слід звернути увагу, що 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року), яка постановою Кабінету Міністрів України № 209 від 06 березня 2022 року доповнена пунктом 3, яким встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 24 червня 2022 року редакцію пункту 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року змінено та викладено в наступній редакції: «Перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 виключено із постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року.

Отже, на момент смерті матері позивача був чинний пункт 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року з урахування змін, внесених постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року, відповідно до якої перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.

Відтак позивачка керувалася тим, що перебіг визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини зупинявся на час дії воєнного стану, а з 25 червня 2022 року цей строк продовжений із шести до десяти місяців з часу відкриття спадщини.

Встановивши, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяли суперечливі положення законодавства щодо перебігу строку для сприйняття спадщини, врахувавши незначний проміжок часу між закінченням шестимісячного строку для прийняття спадщини, зверненням ОСОБА_1 до нотаріуса (листопад 2023 року) й подачею позову у цій справі (січень 2024 року), суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування

оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності

переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза

межами повноважень суду касаційної інстанції.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень,

касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу

ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко