Справа № 701/138/12
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видача дубліката виконавчого листа та на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон, постановлені головуючим суддею Гал Л.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 701/138/12 від 16.03.2012, виданого Берегівським районним судом Закарпатської області на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.03.2012 у справі № 701/138/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 795 800 грн та судових витрат в розмірі 3219 грн. до виконання та видачу його дубліката.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.03.2012 у справі № 701/138/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 2 795 800 грн та судові витрати в розмірі 3219 грн.

16.03.2012 на підставі зазначеного рішення суду Берегівським районним судом видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця відділу ДВС від 22.11.2012 відкрито виконавче провадження. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.06.2013 у справі № 701/138/12 задоволено подання державного виконавця та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 до виконання нею виконавчого листа № 701/138/12 від 16.03.2012.

У квітні 2023 року йому стало відомо, що ОСОБА_3 подала до суду заяву про скасування вищевказаного обмеження у праві виїзду за кордон, посилаючись на те, що відкрите відносно неї виконавче провадження закрито, а виконавчий лист - повернуто стягувачу ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення), що підтверджується роздруківкою зі спецрозділу ВП.

Заявник зазначає, що про закриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 701/138/12 від 16.03.2012 йому нічого не було відомо. З даного приводу ніхто йому нічого не повідомляв, а зазначений виконавчий лист з відділу ДВС йому не надходив.

При цьому матеріали виконавчого провадження не містять жодних належних доказів надіслання державним виконавцем Ковачу З.Й. постанови про повернення виконавчого листа № 701/138/12 від 16.03.2012 та/або постанови про закінчення вказаного виконавчого провадження.

Згідно з листа-відповіді Берегівського відділу ДВС № 4017/23.1-33 від 04.05.2023 матеріали виконавчого провадження № 35349459 з примусового виконання виконавчого листа № 701/138/12 від 16.03.2012, у т.ч. виконавчий лист № 701/138/12 від 16.03.2012 відсутні та додано роздруківку зі спецрозділу ВП щодо його закінчення. Тобто, які-небудь докази (супровідні листи, поштові квитанції, накладні, повідомлення про вручення рекомендованого листа тощо) на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про повернення йому вищезгаданого виконавчого документа - відсутні. Відсутні такі відомості і в самій справі № 701/138/12, що було встановлено за наслідками ознайомлення з її матеріалами 12.05.2023.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року в задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що стягувач тривалий час не цікавився ходом виконавчого провадження, не навів поважність причин пропуску такого строку.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон задоволено.

Суд мотивував своє рішення тим, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон діє лише у випадку, коли є відповідне рішення суду та відкрите виконавче провадження. Оскільки, ОСОБА_1 повторно виконавчі документи не пред`являв, не цікавився довгий час ходом виконавчого провадження, а також відкритого виконавчого провадження щодо ОСОБА_3 немає, то і обмеження у праві виїзду потрібно скасувати.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами суду Гримут Д.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видати відповідний дублікат та просить відмовити у задоволенні заяви про скасування права тимчасового виїзду за кордон.

Вважає, що суд першої інстанції постановив ухвали, які є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

В своїх доводах посилається на те, що ОСОБА_1 не отримував від Берегівського відділу ДВС ні постанову про завершення виконавчого провадження, ні постанову про повернення виконавчого листа. З приводу надіслання даних документів немає ніяких підтверджень, хоча такі мали б надсилатись рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також зазначає, що роздруківка із спецрозділу ВП не є належним документом, на який можна посилатися в даному випадку. Оскільки, ЗУ «Про виконавче провадження» не містить такого поняття як «роздруківка із спец розділу ВП». Також такий документ не містить інформацію про: нереалізацію майна боржників, про уцінку нереалізованого майна, про повторну уцінку, тощо.

У зв`язку з тим, що про повернення виконавчого листа та закінчення виконавчого провадження стягувачу не було відомо з об`єктивних причин, про рішення його не було проінформовано та виконавчий документ йому не повернувся він і звертався із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа. Оскільки такий лист відсутній у апелянта та і у відділі Берегівського ДВС, то такий слід вважати втраченим.

Щодо передачі виконавчого провадження №35349459 до архіву та його знищення вважає, що таке не відповідає дійсності, оскільки доказів цього суду надано не було. Відсутні ряд документів, які повинні бути під час вищезазначеної процедури.

На спростування того, що ніби ОСОБА_1 не цікавився станом виконавчого провадження вказує наступне. Позивач неодноразово приходив до відділу Берегівського ДВС особисто, запитував чи потрібно надати якусь додаткову інформацію, або направити листа, щоб активізувати виконавчі дії, проте його запевняли, що нічого робити не потрібно.

У відзиві на апеляційні скарги адвокат Мензак Ю.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 , вказує, що ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Вважає, що суд виніс ухвалу з дотриманням чинного законодавства. Зазначає, що строк для пред`явлення виконавчого дубліката сплив, апелянт не наводить поважність причин пропуску такого строку. ОСОБА_1 взагалі не цікавився станом ходу виконавчого провадження, що свідчить про його недбале ставлення до справи.

Вказує, що відсутність доказів вручення апелянту постанови про повернення виконавчого листа є логічним, оскільки передані до архіву органу ДВС справи та виконавчі провадження протягом трьох років знищуються. Роздруківка із спец розділу ВП є належним документом, який підтверджує стан виконавчого провадження, терміни зберігання якого закінчились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Берегівського районного суду від 05.03.2012 року по справі №701/138/12, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 борг у розмірі 2 795 800 (два мільйони сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот) гривень та судові витрати у розмірі 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень (а.с. 38-39).

Постановою від 22.11.2012 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №701/138/12, виданого 16.03.2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 788 019,00 грн. (а.с. 49).

04.05.2023 року начальник Берегівського ВДВС у Берегівському районі на адвокатський запит повідомив адвоката Гримут Д.Ю. про наступне: згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень (ВО - спецрозділ) виконавче провадження № 35349459 з примусового виконання виконавчого листа № 701/138/12 від 16.0.2012 завершено на підставі п.3 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» відмова стягувача від майна боржника, згідно повідомлення торгівельної організації ПТ1 «Нива-В.Ш.» арештоване рухоме майно - предмети домашнього вжитку у кількості 32 найменування, яке належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на комісійних засадах не реалізовано, у зв`язку з відсутністю покупців, майно знято з реалізації. Листом № 9857/06-45 від 11.11.2013 відділом ДВС стягувачеві запропоновано визначитись щодо залишення за собою непроданого майна. Протягом 15- денного строку письмової заяви про бажання залишити за собою непродане майно до відділу ДВС не надходило. Інше майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. Станом на 04.05.2023 виконавчий документ на виконанні не перебуває та повторно не пред`являвся. Матеріали виконавчого провадження відсутні у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. Згідно доданого до вказаного листа ВП-спецрозділ №35349459 вбачається, що 28.11.2013 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захисті відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України N1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

У пунктах 44 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження.

Право на виконання судового рішення не є абсолютним, оскільки порядок його виконання врегульований та обмежений певними строками, а обов`язок дотримання такого порядку та строків покладений на позивача.

Натомість, заявник не надав доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання обов`язків щодо вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.

За інформацією ДВС останні дії відносно виконавчого провадження № 35349459 з примусового виконання виконавчого листа № 701/138/12 від 16.0.2012, яке завершено на підставі п.3 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» відмова стягувача від майна боржника, були здійснені 11.11.2013, зокрема повідомлено стягувача про можливість залишити за собою арештоване майно. 28.11.2013 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, строк повторного пред`явлення 28.11.2014.

Станом на 04.05.2023 виконавчий документ на виконанні не перебуває та повторно не пред`являвся. Матеріали виконавчого провадження відсутні у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання.

Судом встановлено, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 не вчиняв дій щодо повторного звернення до органів ДВС з метою виконання судового рішення.

Дублікат виконавчого документа за наявності та доведеності для того підстав може бути виданий, якщо відповідна заява подана до суду до спливу строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Подання ж такої заяви після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (як це має місце в даному випадку), унеможливлює видачу дубліката виконавчого документа.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що ОСОБА_1 пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, то відсутні правові підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Таким чином, заявником не доведено поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення заяви щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Щодо оскарження ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон.

31.05.2013 головний державний виконавець відділу ДВС Берегівського районного управління юстиції Ромодан А.А. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 та ухвалою Берегівського районного суду від 03.06.2013 року подання було задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянці України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , до виконання нею виконавчого листа №701/138/12 виданого 16.03.2012 року Берегівським районним судом про стягнення з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 798 800 грн та судових витрат у розмірі 3219 грн., а також до виконання нею вимоги про сплату боргу №31 виданої 08.02.2013 року УПФ України в Берегівському районі про стягнення з ОСОБА_3 в користь УПФ України в Берегівському районі боргу в розмірі 4320,42 гривень (а.с. 67-68).

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Стягувач повторно виконавчі документи не пред`являв до відділу ДВС.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду ; він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже, законодавством не передбачено право обмежувати виїзд за кордон громадянину України без наявності відкритого виконавчого провадження по стягненню за рішенням суду. Тобто, таке обмеження встановлюється лише за наявності рішення суду та відкритого виконавчого провадження.

Встановивши, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 795 800,00 грн. було закінчено відділом ДВС ще в 2013 року, а тому правових підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 немає.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та підстав для скасування оскаржуваних ухвал не вбачає.

А звідси, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував процесуальний закон та дотримався процедури розгляду справи, що є підставою для відхилення апеляційних скарг та залишення ухвал суду першої інстанції без зміни.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 374, 375, 379, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видача дубліката виконавчого листа та ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді