ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 691/65/25
Провадження № 22-ц/821/1614/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19.01.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 826,58 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 23.07.2021 ОСОБА_1 на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку № на отримання кредиту. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, 23.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № на підставі платіжного доручення відповідачу було перераховано кредитні кошти на банківську картку в сумі 7 700 грн.

12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 13Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 32 826,58 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 315,00 грн, 24 741,58 грн заборгованість по відсотках та 770,00 грн заборгованість за комісійною винагородою.

У зв`язку з порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, направлено досудову вимогу із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку, що і стало підставою звернення Товариства до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Діджи Фінанс» було здійснено оплату у повному обсязі за договором відступлення прав вимоги.

Зазначив, що згідно п. 7.1. договору відступлення прав вимоги № 13Т, оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору, до кожного окремого боржника, визначаються згідно додатку № 1 до даного договору, однак позивачем не надано такого додатку, що свідчив би про відступлення права вимоги щодо боржника ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

24 липня 2025 року, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24 червня 2025 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство вказало, що під час завантаження додатків до позовної заяви в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» стався технічний збій. Унаслідок цього до підсистеми не було завантажено ще одну квитанцію на суму 500 000,00 грн, платіжна інструкція № 1757 до договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12.11.2021, про що додає відповідне фото.

Зазначив, що ймовірно, саме відсутність у кабінеті підсистеми «Електронний суд», а відтак і в матеріалах справи, цієї квитанції № 1757 від 19.11.2021 до договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12.11.2021, стала підставою для суду першої інстанції дійти висновку про недоведеність позивачем факту набуття прав вимоги як новим кредитором, адже саме ця сума стала вагомим аргументом в сумі 500 000,00 грн, що згадується в рішенні суду та стала підставою відмови.

Окрім наведених вище доказів, що підтверджують факт відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 103280387 від 23.07.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у матеріалах справи містяться й інші документи, передані первісним кредитором позивачу, що підтверджують факт правонаступництва, зокрема: договір про споживчий кредит № 103280387 від 23.07.2021, який містить інформацію щодо умов нарахування та погашення заборгованості; анкета-заява на кредит № 103280387 від 23.07.2021; відомість про щоденні нарахування та погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 103280387 від 23.07.2021; яка містить деталізовану інформацію про складові суми заборгованості та підтверджує її розмір.

Таким чином, вважає, що надані докази є достатніми для підтвердження факту набуття позивачем прав вимоги як новим кредитором.

Також, просить вирішити питання судових витрат в судах першої та апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2021 ОСОБА_1 оформив анкету-заяву на кредит № 103280387 на сайті tengo.ua, в якій зазначено: сума кредиту: 7 700 грн у валюті: українська гривня. Строк кредиту: 30 днів з 23.07.2021. Дата повернення кредиту: 22.08.2021. Сума повернення: 11 357,50 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 770 грн. Нараховується одноразово за ставкою 10,00 % від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом 2 887,50 грн. Нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.(а.с. 10).

В анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду даної заяви, зокрема вказано, що заповнення заяви відбулось 23.04.2021 о 06:22:49, а підписання договору 23.04.2021 о 06:25:22.

Згідно з копією укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 103280387 (індивідуальна частина) від 23.07.2021, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 7 700 грн у валюті: українські гривні (п. 1.2. Договору); кредит надається строком на 30 днів з 23.07.2021 (строк кредитування) (п. 1.3.); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.08.2021 (п. 1.4.); загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту), складають 3 657,50 грн в грошовому виразі та 11,215.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 договору; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 11 357,00 грн; загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору (п. 1.5.).

Комісія за надання кредиту: 770 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 2 887,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором: фіксована (п. п. 1.5.1.-1.7.) (а.с. 30 - 34).

Згідно наданого позивачем платіжного доручення № 30228287 від 23.07.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7 700 грн (а.с 38).

Із наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у сумі 32 826,58 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 315,00 грн, 24 741,58 грн заборгованість по відсотках та 770 грн заборгованість за комісійною винагородою (а.с. 13 - 13 зворотній бік).

12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 13Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 15 - 19).

За умовами п. 6.6. договору, кредитор протягом 10 днів, з моменту переходу права вимоги, готує письмові повідомлення боржникам про відступлення прав вимоги заборгованості новому кредитору, що оформляється актом прийому-передачі, згідно додатку № 4.

Кредитор зобов`язаний протягом 30 робочих днів з моменту підписання цього договору та за умови своєчасної повної оплати компенсації за придбання/відступлення прав вимоги, передати новому кредитору всю документацію щодо права вимоги до боржників (п. 8.1.).

В якості компенсації за придбання/відступлення прав вимоги новий кредитор сплачує кредитору плату в розмірі, що станом на дату підписання складає 1 960 339,57 грн, яка сплачується згідно погодженого графіку до 26.11.2021 включно (п. 7.1.)

На підтвердження переходу права грошової вимоги позивач надав акт прийому-передачі реєстру боржників від 12.11.2021 до договору відступлення прав вимоги № 13Т, згідно якого загальна сума заборгованості складає 50 719 567,86 (а.с. 26).

Згідно наданих позивачем платіжних інструкцій № 1914 від 29.12.2021, № 1924 від 23.12.2021, № 1894 від 16.12.2021, № 1856 від 09.12.2021, № 1778 від 02.12.2021, № 26 від 25.11.2021, загальна сума сплачених ТОВ «Діджи Фінанс» грошових коштів ТОВ «Мілоан» за договором відступлення прав вимоги становить 1 460 339,57 грн (а.с. 44 - 46).

З копії витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 13Т від 12.11.2021 вбачається, що залишок боргу ОСОБА_1 на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 103280387 від 23.07.2021 року складає 32 826,58 грн, з яких: 7 315,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 24 741,58 грн - сума заборгованості за відсотками, 770 грн - сума заборгованості за комісією, 0 грн - сума заборгованості за пенею (а.с.12).

27.09.2024 адвокатом Міньковською А. В., що діє в інтересах ТОВ «Діджи фінанс» направлено на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу в якій, вказано, що згідно договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12.11.2021 відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 103280387 від 23.07.2021, розмір заборгованості за яким складає 32 826,58 грн (а.с. 42).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог .

Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, п. п. 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.07.2021 ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит № 103280387 на сайті: tengo.ua, в якій вказані його персональні дані, як позичальника, визначена сума кредиту 7 700,00 грн, строк кредитування 30 днів з 23.07.2021 по 22.08.2021, комісія за надання кредиту 770,00 грн, проценти за користування кредитом 2 887,50 грн (а.с. 10).

Також, 23.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит (індивідуальну частину) № 103280387 (а.с. 30 - 34).

Відповідно до умов Договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 7 700,00 грн, строком на 30 днів, з 23.07.2021 по 22.08.2021, комісія за надання кредиту 770,00 грн, проценти за користування кредитом 2 887,50 грн.

У п. 2.2.2. Договору визначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору.

У п. 2.2.3. Договору визначено, зокрема що після спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової згоди позичальника.

Виходячи з п. 2.3.1.1. та п. 2.3.1.2. для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, але загалом строк кредитування не може перевищувати 60 днів.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

У розділі Реквізити сторін в графі позичальник вказано: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , адресу місця реєстрації: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_3 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

В Додатку № 1 до Договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 11 357,50 грн (а.с. 35).

В Додатку № 2 до Договору міститься паспорт споживчого кредиту № 103280387, яким передбачено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3,00 % від суми поточного залишку кредиту на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10,00 % від суми поточного залишку кредиту (а.с. 36).

Згідно платіжного доручення № 30228287 від 23.07.2021 ТОВ «Мілоан» на рахунок № НОМЕР_4 було перераховано грошові кошти у розмірі 7 700,00 грн, отримувачем зазначено ОСОБА_1 . В призначенні платежу зазначено: кошти згідно договору 103280387 (а.с. 38).

Із наведеного слідує, що позивачем доведено, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних останнього, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 7 700,00 грн, проте, не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені Кредитним договором, кошти не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до вимог ст. ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

12 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 13Т, зокрема за Кредитним договором від 23.07.2021 № (а.с. 15 - 19).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказував на те, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Діджи Фінанс» було здійснено оплату у повному обсязі за договором відступлення прав вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позову було долучено платіжні інструкції № 1914 від 29.12.2021, № 1924 від 23.12.2021, № 1894 від 16.12.2021, № 1856 від 09.12.2021, № 1778 від 02.12.2021, № 26 від 25.11.2021, загальна сума сплачених ТОВ «Діджи Фінанс» грошових коштів ТОВ «Мілоан» за договором відступлення прав вимоги становить 1 460 339,57 грн.

Також, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що під час завантаження додатків до позовної заяви в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» стався технічний збій. Унаслідок цього до підсистеми не було завантажено ще одну квитанцію на суму 500 000,00 грн, платіжна інструкція № 1757 до договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12.11.2021, про що додає відповідне фото.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 6.2.3. Договору факторингу від 12.11.2021 права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором до боржників стосовно їх заборгованості.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 за кредитним договором від 23.07.2021 № 103280387 перейшло 12.11.2021, а саме в момент підписання договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12.11.2021. Вказаний договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Отже, матеріали справи містять належні докази на підтвердження переходу до позивача права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 103280387 від 23.07.2021.

Відповідно до Витягу з додатку до договору факторингу № 13Т від 12.11.2021, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 32 826,58 грн, з яких: 7 315,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 24 741,58 грн - сума заборгованості за відсотками, сума заборгованості за комісією - 770,00 грн (а.с 12).

З відомостей про щоденні нарахування та погашення, складених ТОВ «Мілоан» вбачається, що визначеним розміром заборгованості по тілу кредиту є 7 315,00 грн, по відсоткам 24 741,58 грн, за комісією - 770,00 грн, загальна сума боргу визначена в розмірі 32 826,58 грн (а.с. 13).

Також, з вищевказаних відомостей вбачається, що ОСОБА_1 22.08.2021 було проведена оплата по сплаті комісії за пролонгацію в сумі 385,00 грн та по тілу кредиту в сумі 385,00 грн.

Водночас колегія суддів акцентує увагу на тому, що у Договорі зазначені персональні дані відповідача, які збігаються із зазначеними даними в апеляційній скарзі, а саме ПІП, адреса, номер телефону. Даних на спростування належності відповідачу карти № НОМЕР_4 матеріали справи не містять.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була.

Разом з тим, п. 2.3.1. договору визначено, що продовження вказаного у п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах таким чином:

Згідно п. 2.3.1.1. Договору для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені Розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту у відсотках від поточного залишку кредиту: 3 дні 3,00 %; 7 днів 5,00 % комісії; 15 днів 10,00 % комісії. Якщо позичальник здійснює продовження строку (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2. Договору.

Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, які дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

У п. 4.2. розділу 4 договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених . У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 , на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Тобто, в даному випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто, до 22.08.2021.

Натомість, з відомостей про щоденні нарахування та погашення, вбачається, що ОСОБА_1 22.08.2021 була проведена оплата по сплаті комісії за пролонгацію в сумі 385,00 грн та по тілу кредиту в сумі 385,00 грн. Надалі будь-яких оплат від відповідача не надходило.

Відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3. договору.

Враховуючи те, що відповідач, підписавши договір про споживчий кредит, погодився з його умовами, відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації, не були відомі відповідачу.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору.

Наведені позивачем відомості про щоденні нарахування відповідають умовам погодженим між сторонами договору, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б такий розрахунок спростовували.

Враховуючи, вищевикладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути кредитну заборгованість у розмірі 32 826,58 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 315,00 грн, 24 741,58 грн заборгованість по відсотках та 770,00 грн заборгованість за комісійною винагородою.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 6 056,00 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, з яких 2 422,40 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 3 633,60 грн за апеляційний перегляд (а.с. 41, 153).

Доказів наявності у відповідача обумовлених законодавством пільг по сплаті судового збору матеріали справи не містять.

Що стосується вимог скаржника про відшкодування витрат на правничу допомогу за наслідками апеляційного перегляду в розмірі 12 000 грн, зокрема при розгляді справи у суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн та апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн, колегія суддів враховує наступне.

Частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторона позивача надала Договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 01 листопада 2024 року (а.с. 27 - 29).

Також, позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І. В. необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 30.09.2024, з якого вбачається, що вартість виконаних робіт адвокатом становить 6 000 грн; додаткову угоду № 103280387 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024 з якої вбачається, що адвокат Стародуб І. В. здійснила представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з Солощенка А. В.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності серії КС № 6585/10 від 26.04.2018; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І. В. необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 24.07.2025 з якого вбачається, що вартість виконаних робіт адвокатом становить 6 000 грн; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом, з якого вбачається, що адвокатом Стародуб І. В. надано правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6 000 грн (а.с. 14, 37, 47, 149, 150).

Проаналізувавши приведені докази, беручи до уваги, що предметом позову є стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги скаржника про стягнення з відповідача, за наслідками апеляційного перегляду, витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн, з яких при розгляді справи у суді першої інстанції - 6 000 грн та апеляційної інстанції - 6 000 грн, є завищеними, належно не обґрунтованими та такими, що становлять надмірний тягар для відповідача.

Враховуючи малозначність справи в силу вимог процесуального законодавства, обсяг правничої допомоги наданої позивачу при розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, наявність чисельної судової практики, а також те, що правова позиція позивача сформована при розгляді справи судом першої інстанції та потреби у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії її апеляційного перегляду не має, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 6 000,00 грн, з яких 3 000, 00 грн в суді першої інстанції та 3 000,00 грн, відповідно, в суді апеляційної інстанції, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»- задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24 червня 2025 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»заборгованість за кредитним договором № 103280387 від 23.07.2021 у розмірі 32 826,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 6 056,00 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, та 6 000,00 грн витрат на правничу допомогу понесених в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков