РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4078/25

Номер провадження 2/495/2495/2025

05 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючої судді Топалової А.Л., із секретарем судового засідання Дущенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 про виділення частки в натурі та зустрічного позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Білгород-Дністровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділення частки в натурі та визнання права власності.

Свої вимоги мотивує тим, що Білгород-Дністровська міська територіальна громада в особі Білгород-Дністровської міської ради є власником 84/100 часток домоволодіння, що складаються з будівлі жіночої консультації літ. «А» загальною площею 247,0 кв.м. розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Другим співвласником даного об`єкту нерухомості є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1996 року.

В цілому домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: будівлі жіночої консультації літ. «А», загальною площею 247,0 кв.м., житлового будинку літ. «Б», загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., сараю літ. «В», споруд № 1, 2.

Будівля жіночої консультації перебуває в оперативному управлінні і на балансі Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради.

Позивач просить суд здійснити виділення в натурі належної йому на праві спільної часткової власності частину нерухомого майна в окрему одиницю зі спільної часткової власності, задля повноцінного володіння, користування і розпорядження своєю власністю та оформлення права користування земельною ділянкою. Наразі оформити право користуванн земельною ділянкою є не можливим для обох співвласників, у зв`язку з тим, що Позивач може оформити виключно право власності на дану земельну ділянку, а потім передати КНП «БДМБЛ» БДМР, так як комунальне підприємство має право оформити право користування земельною ділянкою у вигляді постійного користування, а Відповідач, як фізична особа має право оформити право користування у вигляді оренди або безоплатної приватизації. Але обидві сторони справи на сьогоднішній день не мають можливості оформити право користування/власності земельною ділянкою під майном спільної власності через належність земельної ділянки до різних цільових призначень землі у відповідності до різних функціональних призначень нерухомого майна яке на ній знаходиться (житлова будівля та будівля медичного закладу)

Ухвалою суду від 05.08.2025 року відкрито провадження у справі розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.09.2025 року ухвалою суду було вирішено питання про перехід від спрощеного провадження в загальне провадження.

29.10.2025 року до суду від представника Білгород-Дністровської міської ради Тюпи І.В. надійшла заява про зміну предмету позову. Відповідно до якої позивач присив суд поділити об`єкт нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на два окремі об`єкти нерухомого майна згідно часток співвласників у спільному майні:

- будівлю жіночої консультації яка складає 84/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 власником якої є Білгород-Дністровська міська територіальна громада в особі Білгород-Дністровської міської ради () та складається з літ. "А", загальною площею - 247,0 кв.м в окремий об`єкт нерухомого майна;

- житловий будинок, який складає 16/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та складається з житлового будинку літ. «Б» загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., сараю літ. «В», споруд № 1, 2 в окремий об`єкт нерухомого майна.

Право спільної часткової власності просить припинити та визнати право власності на поділені окремі частки нерухомого майна.

Відповідач позовні вимоги Білгород-Дністровської міської ради визнав та звернувся до суду з зустрічним позивом в якому просить виділити 16/100 часток з житлового будинку літ. «Б» загальною за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на підставі сцідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.1996 року, припинити право спільної часткової власності та визнати право власності.

Відповідач за зустрічним позовом визнав позовні вимоги.

Ухвалою від 24.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не зявились, до матерів справи надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку із не виявленням обставин, які перешкоджають проведенню судового засідання, враховуючи заяви учасників провадження, керуючись частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності учасників справи.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно із принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що Білгород-Дністровська міська територіальна громада в особі Білгород-Дністровської міської ради є власником 84/100 часток домоволодіння, що складаються з будівлі жіночої консультації літ. «А» загальною площею 247,0 кв.м. розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать Позивачу за первісним позовом на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради № 517-VI від 20.03.2018 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 145415846 від 15.11.2018 року.

Відповідно до копії листа комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» № 420 від 24.04.2024 року домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на останню дату інвентаризації 23.09.20215 в цілому складався з: будівлі жіночої консультації літ. «А», загальною площею 247,0кв.м., житлового будинку літ. «Б», загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., сараю літ. «В», споруд № 1, 2. З яких 84/100 складаються з будівлі жіночої консультації літ. «А» загальною площею 247,0 кв.м. та 16/100 часток з житлового будинку літ. «Б» загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., сараю літ. «В», споруд № 1, 2, власником якого є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1996 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав № 435703477 від 16.07.2025 року.

Будівля жіночої консультації перебуває в оперативному управлінні і на балансі Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419685493 від 26.03.2025 року.

Відповідно до копії листа від 14.03.2024 року № 254 КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради має намір оформити право користування земельною ділянкою під нерухомим майном яке перебуває в оперативному управлінні установи, для звітування в органи ДПС України, але співвласником нерухомого майна по АДРЕСА_1 є фізична особа (Відповідач по справі).

Листом вих. № 02-33/1662 від 21.06.2024 Позивач за первісним позовом запрошував Відповідача за первісним позовом до Управління комунальної власності Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста для узгодження питання про укладання нотаріально посвідченого договору про виділ в натурі частки зі спільного майна з метою присвоєння окремої поштової адреси та реєстрації окремого об`єкта нерухомого майна. Однак стронами не досягуто домовленості щодо вирішення питання в позасудовому порядку.

Частинами першою та другою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України).

Приписами частини першої статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 14 Конституції України, частиною другою чтатті 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами частини першої статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності, що визначено частиною другою статті 355 ЦК України.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється.

Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, тому можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року по справі № 357/3145/20 виснувала, що у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, обставини справи, на які сторони посилалися на підставу своїх вимог та з урахуванням визнання позовних вимог стронами, суд дійшов висновку про наявність технічної можливості для виділення часток кожного із співвласників у спільній частковій власності без порушення прав обох сторін, а тому за таких обставин наяні правові підстави для задоволення основного та зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-78, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Первісний позов Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про виділення частки в натурі, задовольнити.

Поділити об`єкт нерухомого майна - за адресою: АДРЕСА_1 на два окремі об`єкти нерухомого майна згідно часток співвласників у спільному майні: будівлю жіночої консультації яка складає 84/100 часток власником якої є Білгород-Дністровська міська територіальна громада в особі Білгород-Дністровської міської ради () та складається з літ. "А", загальною площею - 247,0 кв.м в окремий об`єкт нерухомого майна; житловий будинок який складає 16/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та складається з житлового будинку літ. «Б» загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., сараю літ. «В», споруд № 1, 2 в окремий об`єкт нерухомого майна.

Право спільної часткової власності Територіальної громади в особі Білгород-Дністровської міської ради () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - припинити.

Визнати за Територіальною громадою в особі Білгород-Дністровської міської ради () право власності на будівлю жіночої консультації під літ. «А», загальною площею 247,00 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок літ. «Б», загальною площею 48,40 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., сараю літ. «В», споруди № 1, 2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони у справі:

Позивач: Білгород-Дністровська міська рада, , адреса: 67700, Одеська область, м.Білгород-Дністроський, вул.Михайлівська, буд.56 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст складено 05.12.2025.

Суддя Анна ТОПАЛОВА