ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1804/25
Провадження №2/477/1461/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

із секретарем судового засідання Хлибовою Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати дійсним договір №4 купівлі продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на товарній біржі «Нерухомість-Центр» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.03.1998 між ОСОБА_1 , як Покупцем, та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої Первомайською селищною радою, як Продавцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №4.

Предметом указаного договору є домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке до моменту укладення вищевказаного договору належало ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 від 08.09.1994 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за № 666 від 12.03.1998 року.

Договір №4 був укладений в письмовій формі на товарній біржі «Нерухомість-Центр», відповідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та здійснений запис в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1-4 від 16.03.1998 року.

Згідно реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 25.03.1998, право власності на житловий будинок, зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі-продажу №4 від 16.03.1998 року, за реєстровим № 666.

Відповідно до положень Договору №4, Продавець ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 , як Покупець купив

зазначене домоволодіння за ціною 7254 грн.

Позивач зазначає, що проживає та зареєстрований в даному будинку з 02.06.1998 року, тобто протягом 27 років, і лише нещодавно йому стало відомо, що запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не внесений.

Звернувшись 13.08.2025 року до державного реєстратора з метою внесення відповідного запису до Реєстру, позивач отримав відмову у зв?язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 16.03.1998 року №4, оскільки договір має бути нотаріально

посвідченим. На теперішній час, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе,

Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив позов задовольнити та розглянути справу у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до письмового договору купівлі-продажу 16.03.1998 року між ОСОБА_1 , як Покупцем, та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої Первомайською селищною радою, як Продавцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №4.

Предметом указаного договору є домоволодіння, яке до моменту укладення вищевказаного договору належало ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок №44 від 08.09.1994, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за № 666 від 12.03.1998 року.

Договір №4 був укладений в письмовій формі на товарній біржі «Нерухомість-Центр», відповідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та здійснений запис в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1-4 від 16.03.1998 року та зареєстрований в Миколаївському обласному бюро технічної інвентаризації .

Фактично правочин між сторонами був повністю виконаний. Між сторонами були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: відповідач передав позивачу майно, а позивачем майно було прийнято та сплачено за нього певну суму, обумовлену заздалегідь. Ні заперечень, ні зауважень відповідач по правочину не заявляв.

Вартість зазначеної нерухомості була визначена в 7254 ( сім тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривень.

Вказана сума коштів за договором купівлі-продажу була сплачена до підписання відповідного договору у повному обсязі.

Відповідно до статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Оскільки спірний договір було укладено 18.09.1998 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

За загальним правилом, визначеним у статті 227, 47 ЦК УРСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.

На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Частиною другою статті 47 ЦК УРСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, договір був укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Центр» та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, однак не був нотаріально посвідчений нотаріусом, що станом на вересень 1998 року, не суперечило чинному законодавству.

Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в КП «Миколаївське МБТІ», тому ОСОБА_1 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4 від 16 березня 1998 року, укладений на Товарній Біржі «Нерухомість Центр» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Суддя А.А. Саукова