СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/190/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича (далі також - приватний виконавець), подана 19 листопада 2025 року в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 01.12.2025.

Заява обґрунтована тим, що:

- 11 грудня 2023 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення у справі № 759/7115/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким вирішив стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09.05.2021 в сумі 14 500,00 доларів США; рішення набрало законної сили 11.01.2024;

- 17 квітня 2024 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з примусового виконання виконавчого листа № 759/7115/23 від 24.01.2024 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 09.05.2021 в сумі 14 500,00 доларів США;

- на час відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 ;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер;

- спадкоємцями ОСОБА_2 , які прийняли спадщину є ОСОБА_3 , дочка спадкодавця, і ОСОБА_4 , син спадкодавця, які 18.11.2024 одержали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру;

- 17 грудня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва постановив ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження; постановою Київського апеляційного суду від 27.05.2025 вказану ухвалу залишено без змін; заміна боржника у виконавчому провадженні на його правонаступників ( ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) здійснена постановою приватного виконавця 24.12.2024

- 11 грудня 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 ; на підставі вказаного договору право власності перейшло на квартиру до ОСОБА_5 , матері боржників;

- 08 квітня 2025 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ; на підставі вказаного договору право власності перейшло на квартиру до ОСОБА_6 ;

- приватний виконавець має намір звернутися до суду в інтересах стягувача, ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними вказаних договорів як фраудаторних з метою відновлення становища, яке існувало до порушення та подальшого примусового виконання рішення суду в справі № 759/7115/23;

- невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав ОСОБА_1 , адже надасть ОСОБА_6 необмежену можливість розпоряджатися квартирою, що матиме наслідком необхідність залучення до участі у справі осіб, яким квартира буде відчужена.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши заяву і додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 названої статті).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (частина друга статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «ключовим при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є встановлення: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

У заяві про забезпечення позову приватний виконавець вказує, що має намір звернутися до суду в інтересах стягувача, ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договору дарування і договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Можливість звернення приватного виконавця до суду в інтересах стягувача з рецисорним позовом підтверджена постановою Великої Палати Верхового Суду від 10.09.2025 у справі № 367/252/24, відповідно до якої «діяльність виконавця обумовлюється необхідністю підтримання принципів законності і верховенства права, а не інтересом конкретного учасника виконавчого провадження. Забезпечення найбільш сприятливої ситуації для досягнення виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим чи немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні. Тому виконавець вправі звернутися до суду з позовами про визначення частки боржника у спільному майні та про оспорення фраудаторного правочину саме в інтересах стягувача (а не боржника) у виконавчому провадження».

На підтвердження обставин, викладених у заяві приватний виконавець надав:

- виконавчий лист № 759/7115/23, виданий Святошинським районним судом міста Києва 11.12.2023 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 09.05.2021 в сумі 14 500,00 доларів США;

- постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 17.04.2024;

- рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20.06.2022 в справі № 759/26539/21, відповідно до якого за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17.12.2024 про заміну боржника, ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 на його правонаступників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- постанову Київського апеляційного суду від 27.05.2025, якою ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 17.12.2024 залишена без змін;

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (дарувальниками) та ОСОБА_5 (обдаровуваною), посвідчений Бублик Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.12.2024 за р. № 2806;

- договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 (продавцем) та ОСОБА_6 (покупцем), посвідчений Мужейдовою Т.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08.04.2025 за р. № 379;

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 452419145 від 17.11.2025, відповідно до якої власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .

Належність квартири ОСОБА_6 на праві власності станом на день розгляду заяви підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2081844 від 03.12.2025.

Наведені обставини та докази, подані на їх підтвердження, свідчать, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 існує спір щодо виконання зобов`язань за договором позики від 09.05.2021, який перебуває на стадії примусового виконання.

Суд погоджується з аргументами заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав стягувача. Наявна державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 , створює для неї необмежену можливість розпорядитися квартирою. Таке відчуження матиме наслідком або відмову в позові через неналежність відповідачів, або залучення до участі у справі співвідповідачів. У цьому разі об`єктивний розгляд справи буде значним чином ускладнений, оскільки суд буде змушений враховувати інші зареєстровані права на квартиру та виходити з принципу пропорційності між захистом інтересів стягувача та інтересами власника майна

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_6 , оскільки можливість розпоряджатися вказаним об`єктом обмежується на певний час, тобто має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до завершення розгляду цієї справи по суті.

Отже, оскільки такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством, є співмірним з вимогами, з якими приватний виконавець має намір звернутися до суду в інтересах стягувача, а також ураховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб унеможливить виконання рішення суду та істотно ускладнить ефективний захист прав стягувача, заяву про забезпечення позову належить задовольнити повністю.

Щодо зустрічного забезпечення суд ураховує, що згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З огляду на наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Окрім того, відповідно до вимог частини шостої статті 154 ЦПК України особи, які набудуть статусу відповідача у справі, не позбавлені права звернутись з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на їх думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 149, 150, 153, 157, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, подану в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, задовольнити повністю.

Ужити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Зазначити дані стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Зазначити дані власника майна: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Направити цю ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів, у тому числі приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ляпіну Дмитрові Валентиновичу (01001, місто Київ, вулиця Грушевського Михайла, будинок 10, цокольний поверх; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Роз`яснити заявнику, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Суддя Ю.В. Кравченко