Справа № 601/1547/23
Провадження № 22-ц/4808/1348/25
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Руслани Іванівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 липня 2025 року, ухвалене в складі судді Третьякової І.В. у м. Коломиї, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриківське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: АТ «СГ «ТАС» (приватне), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 04 січня 2023року о 20 год. 08 хв. в м. Почаєві по вул. Возз`єднання ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивачки, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач вказувала, що 04 травня 2023 року страховик відповідача ДТП АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплатило їй страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 88362 грн. 89 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 03 квітня 2023 року вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю ОСОБА_2 , становить 103229 грн. 29 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин та 189368 грн. 66 коп. без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Різниця між фактичним розміром завданої відповідачем шкоди внаслідок ДТП в розмірі 189368 грн. 66 коп. і страховою виплатою в розмірі 88362 грн. 89 коп. становить 101005 грн. 77 коп., і така мала би бути сплачена винною в ДТП особою ОСОБА_1 .

У травні 2023 року в досудовому порядку вона зверталася до відповідача з вимогою компенсувати їй матеріальні збитки, які не були покриті страховим відшкодуванням. Однак її вимога була проігнорована. Тому вона була змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Посилаючись на викладені обставини та норми чинного законодавства, просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 101005 грн. 77 коп. як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2023 року задоволено заяву представника відповідача про залучення третьої особи. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне). Задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача. Залучено до участі в справі в якості співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бриківське».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 липня 2025 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 101005 грн. 77 коп. як відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а також: 1073 грн. 60 коп. судові витрати зі сплати судового збору, 15000 грн. витрати на професійну правничу допомогу, грн. витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Юхименко Р.І. подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

Вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» (приватне), страхова сума становила 160000 грн., франшиза 0 грн.

Позивачка звернулася до вказаного страховика із заявою про страхове відшкодування. На замовлення страховика проведено оцінку вартості збитків, за результатами якої визначено розмір відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу без ПДВ 88412 грн. 89 коп., а з ПДВ 201139 грн. 96 коп. Страхова компанія виплатила 88362 грн. 89 коп. страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу.

На замовлення ОСОБА_2 також проведено транспортно-товарознавчу експертизу, згідно з якою вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становила 189368 грн. 66 коп., а з урахуванням зносу 103229 грн. 29 коп.

Таким чином, за фактом ДТП існує два висновки: оцінювача на замовлення страховика та експерта на замовлення позивачки.

Наголошує, що страхова виплата не була здійснена в повному обсязі в межах страхової суми (160000 грн.) і ОСОБА_2 не зверталася у досудовому порядку із заявою про доплату різниці. А оскільки обов`язок винуватця ДТП відшкодовувати кошти за ремонт виникає лише коли фактична вартість ремонту перевищує суму страхового відшкодування, другим відповідачем у цій справі мав бути страховик. А позивачка не довела належними та допустимими доказами, що саме ОСОБА_1 є належним відповідачем і має нести майнову відповідальність.

Також вважає недоведеною фактичну вартість завданої шкоди та ремонту (відсутні акти виконаних робіт і платіжні документи), а висновок експерта лише визначає орієнтовну вартість і не підтверджує фактичні витрати; не доведено заміну зношених деталей на нові.

Вважає безпідставними висновки про пошкодження передньої частини автомобіля позивачки, адже матеріали поліції (протокол, схема, відповідь) фіксують ДТП між двома автомобілями і вказують на пошкодження лише задньої частини авто, тоді як показання свідка, допитаного через півтора року після подання позову, взяті до уваги безпідставно. Вважає, що різниця між висновком експерта і звітом оцінювача зумовлена саме через врахування експертом ушкоджень передньої частини автомобіля.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 5700 грн. Вважає, що суд безпідставно самостійно не встановив дотримання позивачем критерію співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також не врахував, що позивачка не надала суду ні акт приймання-передачі наданих послуг, ні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, отже не підтвердила належними доказами факт понесення нею витрат на професійну правничу допомогу. Щодо витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, зазначає, що суд не врахував, що експертиза була проведена щодо ушкоджень передньої та задньої частини автомобіля, з якими відповідач не погоджувався. Крім того, суд не встановив дотримання позивачем критерію необхідності та розумності проведення такої експертизи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник ОСОБА_2 адвокат Варода П.Б. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає доводи апелянта безпідставними, необґрунтованими й такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що страхова компанія відповідача виплатила страхове відшкодування, однак фактично завдана матеріальна шкода є більшою, що підтверджується висновком експерта. Позивачка направляла апелянту досудову вимогу про сплату різниці, однак лист повернувся без вручення.

Зазначає, що у судовому засіданні суду першої інстанції свідок підтвердив, що автомобіль ОСОБА_2 зазнав пошкоджень як передньої, так і задньої частини, що відображено, зокрема, в додатку до протоколу з місця ДТП. Судові автотоварознавчі експертизи у справі призначалися двічі, проте так і не були проведені, а від подальшого призначення такої представник ОСОБА_1 відмовився.

Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав висновок експерта допустимим і належним доказом; а визначену суму різниці 101005 грн. 77 коп. правильною.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, стягнути з апелянта на користь позивачки 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Папуга С.В. поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник позивачки адвокат Варода П.Б. поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності неприбулих учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповіднодонормматеріальногоправаіздотриманнямнормпроцесуальногоправа.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 січня 2023 року о 20:08 год. в м. Почаєві по вул. Возз`єднання ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власницею автомобіля марки «Kia Ceed», номер кузова НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску (т. 1, а.с. 9).

04 січня 2023 року на місці ДТП працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №093910 з додатками, схемою, поясненнями учасників ДТП та фототаблицями, в якому зазначено найменування деталей та опис пошкоджень, яких зазнали транспортні засоби внаслідок події. Зокрема, зазначено, що автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження передньої та задньої частини автомобіля (т. 1, а.с. 84-90).

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. Його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (т. 1, а.с. 10).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником автомобіля марки «Nissan X-Trail», номер кузова НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_1 , 2021 року випуску є ТОВ «Бриківське» (т. 1, а.с. 81-82).

05 січня 2023 року ТОВ «Бриківське» надіслало АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомлення про вказану ДТП, про що відомо з копії такого повідомлення за реєстраційним номером 000239/28/2022/С (т. 1, а.с. 176).

З копії наказу №38 від 13 жовтня 2021 року про переведення головного інженера ТОВ «Бриківське» ОСОБА_1 вбачається, що з 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 займав посаду заступника директора ТОВ «Бриківське» (т. 1, а.с. 83).

Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ3461412 від 21 грудня 2022 року цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне). Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320000 грн.; за шкоду, завдану майну 160000 грн. Розмір франшизи 0 грн. (т. 1, а.с. 26, 141).

10 січня 2023 року ОСОБА_2 надіслала АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомлення про вчинення ДТП та подала заяву про страхове відшкодування (т. 1, а.с. 185 (зворот)).

Відповідно до копії Висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_2 №35/3/23 від 03 квітня 2023 року та ремонтної калькуляції вартість матеріального збитку, спричиненого власнику «Kia Ceed» внаслідок ДТП при зовнішньому візуальному обстеженні становить 103229,29 грн., вартість необхідного відновлювального ремонту автомобіля - 189368,66 грн. (т. 1, а.с. 11-24).

Відповідно до копії Звіту №35-D/12/94 від 24 квітня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля «Kia Ceed», визначена порівняльним методом становить 263562 грн.; вартість відновлювального ремонту (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали) - 201139,96 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали) - 99273,07 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали) - 88412,89 грн. (т. 1, а.с. 142-150).

04 травня 2023 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 88362,89 грн., що підтверджується інформацією про зарахування грошових коштів на рахунок позивачки (т. 1, а.с. 27).

8 травня 2023 року позивачка зверталася до ОСОБА_1 з вимогою компенсувати їй матеріальні збитки, які не були покриті страховим відшкодуванням (т. 1, а.с. 28).

В судовому засіданні суду першої інстанції як свідок була допитана ОСОБА_3 , яка пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . Вказала, що точної дати вчинення ДТП не пам`ятає, але приблизно о 20:00 в м. Почаєві по вул. Возз`єднання вона рухалася на своєму автомобілі «Peugeot» та зупинилася, щоб пропустити автомобіль, який рухався попереду. У цей момент відчула удар у задню частину свого автомобіля. Вийшовши з авто, побачила, що з транспортного засобу, який в`їхав у неї, вийшла ОСОБА_2 , а позаду стояв ще один автомобіль, який зіткнувся з автомобілем позивачки - з нього вийшов чоловік. Свідок зателефонувала своєму чоловікові та повідомила про ДТП. Після приїзду чоловік спілкувався з водієм, який спричинив зіткнення. Вони домовилися, винуватець відшкодував їм завдану шкоду, після чого свідок разом із чоловіком поїхали додому. ОСОБА_2 залишилася на місці події. ОСОБА_3 уточнила, що у задню частину автомобіля ОСОБА_2 в`їхав автомобіль під керуванням чоловіка, і внаслідок цього зіткнення автомобіль позивачки в`їхав у її автомобіль. Таким чином, транспортний засіб ОСОБА_2 отримав пошкодження як у передній, так і в задній частині. Після прибуття працівників поліції свідок з ними не спілкувалася та не повідомляла, що також є учасником ДТП, оскільки не бажала брати участь у оформленні матеріалів, а завдана їй шкода була відшкодована добровільно на місці. Особу винуватця ДТП вона не пам`ятає, його прізвища та інших даних не знає, оскільки з водієм спілкувався її чоловік. Пам`ятає лише, що автомобіль винуватця був темного, можливо чорного кольору. До суду з позовом вона не зверталася, оскільки в цьому не було потреби.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна шкода, завдана позивачці внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 , підтверджена належними та допустимими доказами. Сума коштів, які підлягають стягненню з відповідача як з особи, винної у заподіянні шкоди, становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) - 101005,77 грн. Заперечення сторони відповідача щодо розміру такої шкоди, належності відповідача та допустимості висновку експерта є необґрунтованими та недоведеними. Відповідно до задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також 1073,60 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви, витрати позивача на правову допомогу в розмірі 15000 грн. та на оплату проведення експертизи в розмірі 5700,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

До шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, встановлено, що ОСОБА_2 , власниці автомобіля «KIA Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04 січня 2023 року з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_1 , завдано майнову шкоду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

В постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 та в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17), зазначено, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №344/3008/17 (провадження №61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20 (провадження №61-16320св20).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц (провадження №61-9687св18)).

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми (постанова Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №911/482/17).

Аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п.п. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

З урахуванням вищенаведеного, потерпіла має право заявити до винної особи вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Тому відповідач як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

У матеріалах справи міститься Висновок експерта №35/3/23 від 03 квітня 2023 року, складений судовим експертом Мазуром М.С., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «KIA Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок вказаного ДТП, становить 189368,66 грн. (без урахування фізичного зносу).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АТ №3461412, яким визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 160000 грн., а розмір франшизи 0 грн.

04 травня 2023 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) на підставі Звіту №35-D/12/94 виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 88362,89 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей без ПДВ.

Отже, різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою становить 101005,77 грн. (189368,66 грн. 88362,89 грн.), і така підлягає стягненню з винуватця ДТП ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначених обставин, які підтверджуються копією страхового полісу, звітом оцінювача та висновком експерта, документами про виплату страхового відшкодування, а також вказаних норм законодавства доводи апелянта щодо покладення основного тягаря відшкодування шкоди виключно на страховика та відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою є безпідставними.

Щодо посилань апелянта на недопустимість зазначеного висновку та на те, що експерт нібито безпідставно врахував пошкодження передньої частини автомобіля позивачки, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, Висновок експерта №35/3/23 від 03 квітня 2023 року містить опис пошкоджень як передньої, так і задньої частини транспортного засобу, фотознімки автомобіля станом на момент огляду, перелік деталей та робіт, необхідних для усунення виявлених ушкоджень, а також ремонтну калькуляцію.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила, що внаслідок зіткнення автомобіль позивачки отримав ушкодження як у передній, так і в задній частині. Крім того, протоколом з додатками, складеним працівниками поліції безпосередньо після ДТП, стверджується, що у результаті ДТП автомобіль ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень передньої та задньої частин.

Місцевим судом за клопотанням представника ОСОБА_1 двічі призначалися судові автотоварознавчі експертизи, однак вони не були проведені. Надалі сам представник відповідача у письмовому клопотанні зазначив, що, з огляду на непроведення експертиз, вважає подальше їх призначення недоцільним та відмовився від раніше заявленого клопотання про призначення експертизи.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, у ході розгляду справи стороною відповідача не надано й судом не здобуто жодних доказів, які б спростовували визначену у висновку експерта №35/3/23 від 03 квітня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки та зафіксований у ньому характер пошкоджень.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано поклав у основу рішення вказаний висновок експерта, а доводи апеляційної скарги щодо недопустимості цього доказу та неправомірності врахування пошкоджень передньої частини автомобіля позивачки не спростовують правильності висновків суду та не підтверджені жодним належним і допустимим доказом.

Посилання апелянта на те, що страхова виплата не була здійснена в повному обсязі в межах страхової суми, а ОСОБА_2 не зверталася у досудовому порядку із заявою про доплату різниці, є безпідставними. Як вже було зазначено судом, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. А правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Тобто, виплата страхового відшкодування обмежена урахуванням зносу деталей та ПДВ на запасні частини та матеріали.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем було проведено ремонт пошкодженого автомобіля і клопотання про витребування у неї документів, які підтверджують розмір фактично понесених витрат на ремонт, з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України суд учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №264/949/19. Верховний суд роз`яснив, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини справи, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положення про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Зважаючи на те, що із клопотанням про витребування вказаних доказів відповідач до суду першої інстанції не звертався, а також беручи до уваги відсутність об`єктивних обставин, які перешкоджали відповідачу звернутись із клопотанням про витребування таких доказів до суду першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для витребування у позивача документів, які підтверджують розмір фактично понесених витрат на ремонт, оскільки такі докази не можуть бути прийняті судом на стадії апеляційного провадження. Тому суд в зазначеному клопотанні відмовив.

Крім того, судом стягнуто з відповідача на користь позивача різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту, визначеною по Висновку експерта №35/3/23 від 03 квітня 2023 року, та страховою виплатою, розрахованими без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи у сумі 5700,00 грн. також не заслуговують на увагу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 16 лютого 2023 року між ОСОБА_2 та судовим експертом Мазуром М.С. укладено договір №35/3/23 на виконання судової експертизи. На виконання договору позивачка сплатила вартість експертизи у розмірі 5700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №35/3/23 від 21 березня 2023 року (т. 1, а.с. 31).

У цій справі вказаний висновок експерта є належним та допустимим доказом, який суд першої інстанції обґрунтовано врахував при визначенні остаточного розміру збитків. Висновок наданий за результатами фактичного огляду автомобіля, містить фотофіксацію ушкоджень, деталізований опис робіт та розрахунок вартості відновлювального ремонту. Саме цей висновок був використаний позивачкою для обґрунтування розміру різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, у зв`язку з чим витрати на його отримання безпосередньо пов`язані із захистом її порушеного права.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно стягнув на користь позивачки витрати за проведення експертизи у розмірі 5700,00 грн., а доводи апелянта про неспівмірність такого стягнення є необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодним належним доказом.

Твердження апелянта про необґрунтоване стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сторона відповідача не заявляла клопотань про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводила їх не співмірність. А тому такі витрати підлягають стягненню у повному розмірі.

Сума витрат підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між адвокатом Вародою П.Б. та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 32) та квитанції до прибуткового касового ордера №715 про оплату зазначеної суми від 06 червня 2023 року (т. 1, а.с. 33).

Суд першої інстанції правильно застосував правову позицію, викладену у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), відповідно до якої обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається саме на сторону, яка заперечує проти їх відшкодування.

З урахуванням викладеного, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив і оцінив подані сторонами докази, правильно застосував положення цивільного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а фактично зводяться до незгоди з таким.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Р.І. необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Представник позивачки подав у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про стягнення судових витрат, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. На підтвердження клопотання долучено, зокрема, договір про надання професійної правничої допомоги (т. 2, а.с. 136) та квитанцію до прибуткового касового ордера №11/9/25-1 від 11 вересня 2025 року про оплату послуг адвоката на суму 10000 грн. (т. 2, а.с. 136 (зворот)).

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Дослідивши надані докази, колегія суддів зауважує, що правова позиція представника позивачки у судах першої та апеляційної інстанцій не змінювалася. Об`єктивна необхідність для адвоката, який вже здійснював представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції, повторно виконувати значний обсяг аналітичної роботи та вивчати додаткові джерела права була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, обставинами справи та доказами, зібраними під час розгляду справи судом першої інстанції. Відтак підготовка відзиву на апеляційну скаргу та подальша участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції не вимагали значного обсягу технічної чи аналітичної роботи або значних витрат часу.

З урахуванням наведеного, обсягу фактично виконаних робіт та їх складності, колегія суддів вважає заявлені представником позивачки витрати на професійну правничу допомогу завищеними.

Виходячи з принципів розумності та співмірності, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити заяву представника позивачки частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Руслани Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат за надання правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.