Справа № 314/3387/24
Провадження № 2/314/203/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.12.2025 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Капітонова Є.М.,

секретар судового засідання Дерко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Мозолевської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтави ради орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 , 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Мозолевської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтави ради орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач перебував у з шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 з 18 листопада 2017 року, який було зареєстровано Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 95. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . В зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, позивач разом з дитиною вимушений був покинути рідне місце та переміститись в більш безпечний регіон до м.Дніпро. Відповідач також виїхала з тимчасово окупованої території, але в 2024 році та зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа в м.Полтава, тобто окремо від чоловіка та сина. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.01.2024 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась із батьком, але внаслідок того, що позивач є військовослужбовцем, догляд за дитиною на прохання позивача здійснює його брат ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - оператор (БпАК) третьої групи інспекторів прикордонної служби другого відділення інспекторів прикордонної службі ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), штаб-сержант. Відповідач в свою чергу дитиною не займається, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними та наркотичними засобами. Внаслідок тривалого вживання заборонених препаратів ОСОБА_2 14.05.2024 було госпіталізовано до КП «4-та міська клінічна лікарня ПМР імені Леоніда Куроєдова» де встановлено діагноз: стійкі наслідки органічного ураження ЦНС (наслідки перенесених ЧМТ анамнестично) з формуванням вогнищ лейкоареозу (згідно з МРТ головного мозку від 15.05.2024), розсіяною органічною симптоматикою, помірним цефалічним синдромом, цереброастенічним синдромом, епілептиформним синдромом у вигляді фокальних когнітивних нападів (анамнестично). Органічний тривожно-депресивний розлад. ППР-С вживання зі шкідливими наслідками. Відповідач достовірно знаючи про проходження позивачем військової служби, фактично покинула дитину та залишила її в небезпеці, їх спільний син тимчасово проживає в сім`ї брата ОСОБА_3 , але жодного разу не поцікавилась життям та здоров`ям дитини, незважаючи на те, що наразі дитина позбавлена батьківського піклування і з боку батька з незалежних від останнього причин. Крім того, позивачу відомо, що відповідач на початку липня 2024 мала намір виїхати закордон.

Тобто, фактично відповідач ОСОБА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає приймати участь у вихованні та утриманні сина, про що свідчить написана нею власноруч заява, в якій відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, наведені вище обставини у своїй сукупності підтверджують, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Представник позивача, позивач в судове засідання не з`явились.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не надала.

Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Матеріали цивільної справи свідчать про недоведеність з боку позивача обставини того, що мати не виконує батьківських обов`язків та містять певні суперечності.

Так, відповідно до висновок Мозолевської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 20.08.2025 має обгрунтування необхідності позбавлення батьківських прав матері виключно на обставині обставин того, що дитина проживає з батьком. При цьому висновок не містить матеріалів на доведення осбатвин того, як батько суміщює проживання з ним дитини та піклування над нею за обставин того, що батько проходить військову службу.

Крім того, матеріали цивільної справи не містять доказів відносно умов проживання дитини, соціальної адаптації дитини (перебування дитинна обліку у лікаря, проходження навчання, акту обстеження побутових умов, тощо...).

Разом з зазначеним, матеріали також не містять доказів відносно визначення місця проживання матері, наявності комунікації дитини з матері`ю, працевлаштування, умов проживання матері, тощо.

Позивачем не доведено, що розлучення дитини з матір`ю є необхідним в інтересах дитини.

Позивачем також не доведено обставин того, що позбавлення батьківських прав є виключним, крайнім та безальтернативним заходом направленим на забезпечення виховання та навчання дитини, та також не доведено того, що інші заходи виховного, патронажного реагування, соціального захисту дітей вичерпано та подальше їх застосування є неефективним та таким, що не може забезпечити досягнення поставленої мети та здійснити вплив на ставлення дитини до навчання.

На підставі визначеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 5,6,10-13, 81, 206, 128, 141,263-265,280-285,353,354 ЦПК України, ст.ст.24, 55,180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст.3, 27 Конвенції про права дитини, Законом України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Мозолевської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтави ради орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

День складення повного судового рішення - 03.12.2025.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

03.12.2025