Дата документу 26.11.2025 Справа № 335/5307/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/5307/20 Пр. № 22-ц/807/438/25Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Полякова О.З.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року у справі за позовомОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «СЕТАМ» (надалі ДП «СЕТАМ»), ОСОБА_3 , третя особа: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (надалі - Банк), про визнання електронних торгів, акту реалізації предмету іпотеки, протоколу проведення торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.6-7), який в подальшому уточнила (т.с.1 а.с.138-139) та в якому просила: - визнати електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ», акт реалізації предмету іпотеки у виконавчому провадженні ВП №60839622 від 01 червня 2020 року, протокол №481642 про проведення електронних торгів від 25 травня 2020 року щодо продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , недійсними; -- скасувати рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. щодо державної реєстрації прав та обмежень (з відкриттям розділу) індексний номер 52720857 від 18 червня 2020 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 25 травня 2020 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги за наслідками яких продано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є позивач ОСОБА_2 .. Вважає, що торги проведено з порушенням діючого законодавства.

Вказана квартира є єдиним нерухомим майном позивача, у якій остання постійно мешкає. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року у справі №335/1218/13-ц встановлено, що у 2007 року між Банком та позивачем був укладений кредитний договір у доларах США. Також, між Банком та позивачем в забезпечення виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором був укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачу на праві власності.

Позивач посилається на те, що 24 лютого 2020 року отримано повідомлення відносно оцінки майна, належного позивачу, а саме квартири АДРЕСА_1 , в якому ринкова вартість квартири була визначена у сумі 445 273,00 грн. Позивач ставить під сумнів обрані суб`єктом оціночної діяльності підходи для визначення вартості квартири. Вважає, що процедура оцінки майна була проведена з порушенням законодавства, та вартість оцінки є заниженою та не відповідає ринковій вартості, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював огляд об`єкту оцінки, що в свою чергу зробило неможливим оцінити технічний та жилий стан об`єкту.

Крім того в матеріалах виконавчого провадження відсутнє підтвердження про повідомлення боржника відносно відкриття виконавчого провадження, що робить неможливим проведення в подальшому будь-яких виконавчих дій.

Крім того зазначає, що 05 березня 2020 року позивачем отримано простою поштою лист - повідомлення ДП «СЕТАМ», в якому вказується про реалізацію предмету іпотеки шляхом проведення електронних торгів. Однак передача предмета іпотеки на торги є неправомірним у зв`язку з тим, що 15 серпня 2019 року державною виконавчою службою було відкрито провадження, де стягувачем зазначено Концерн «МТМ», а боржником ОСОБА_2 ..

Також вказує, що 10 грудня 2019 року приватним виконавцем Проценко Д.Ю. було відкрито виконавче провадження №60839622. 04 лютого 2020 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості нерухомого майна однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до листа ДП «СЕТАМ», торги було призначено на 20 березня 2020 року з початковою вартістю 445 273,00. Торги не відбулись. Приватним виконавцем було знижено вартість вказаної квартири до 356218,40 грн та майно передано на повторні торги. Про це стало відомо з отримання 19 травня 2020 року листа від ДП «СЕТАМ» простою кореспонденцією. Відповідно до ч.1 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків від його оціночної вартості. 85 відсотків від початкової вартості становить 378 482,05 грн., але приватним виконавцем квартиру виставлено на торги за ціною 356218,40 грн., що є неправомірним.

Крім того, 17 березня 2020 року набув чинності ЗУ №530-ІХ, яким, відповідно до абз.5 п.3 ч.5 прикінцевих положень встановлено, що не допускається звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії карантину. Зазначена квартира є предметом іпотеки, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист повинен був повернутий стягувачу, оскільки законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Воробйова А.В. (т.с.1 а.с.18). Ухвалою суду першої інстанції від 13 липня 2020 року (т.с.1 а.с.51) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2021 року (т.с.1 а.с.154) прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа: Банк, про визнання електронних торгів, акту реалізації предмету іпотеки, протоколу проведення торгів недійсними від 27 січня 2021 року (т.с.1 а.с.138-139).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року (т.с.4 а.с.154) у прийнятті до розгляду заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_2 в редакції заяви від 19 липня 2022 року, що зареєстрована 21 липня 2022 року відмовлено (т.с.3 а.с.184-185).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року (т.с.4 а.с.162, 163) у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 в редакції заяви від 17 квітня 2023 року відмовлено (т.с.4 а.с.55-56).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2024 року (т.с.4 а.с.203, 204) у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 в редакції заяви від 25 квітня 2024 року, що зареєстрована 26 квітня 2024 року, відмовлено (т.с.4 а.с.55-56).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2021 року (т.с.1 а.с.217) в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про забезпечення позову від 23 червня 2021 року відмовлено (т.с.1 а.с.213).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2021 року (т.с.1 а.с.251) в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про забезпечення позову від 06 вересня 2021 року відмовлено (т.с.1 а.с.239-240).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2022 року (т.с.3 а.с.157) в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про забезпечення позову від 03 червня 2022 року відмовлено (т.с.3 а.с.151).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2024 року (т.с.4 а.с.134-135) в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про забезпечення позову від 15 січня 2024 року у цій справі відмовлено (т.с.4 а.с.126-127).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. належним чином завірену копію виконавчого провадження №ВП60839622, відкритого на підставі виконавчого листа №335/1218/13-ц(т.с.1 а.с.233).

На виконання вищезазначеної ухвали суду першої інстанції, приватним виконавцем надані належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 60839622 від 10 грудня 2019 року (т.с.2, т.с.3 а.с.1-119).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року (т.с.5 а.с.15-19) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с.5 а.с.26) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку 03.01.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Подліянову Г.С. (т.с.5 а.с.29). 03.01.2025 року вищезазначена справа разом із апеляційною скаргою надійшла до апеляційного суду. У період з 06.01.2025 року по 10 січня 2025 року включно суддя Кухар С.В. перебував у нетривалій відпустці, яка не дає підстав для його заміни в автоматизованому порядку іншим суддею. 11.01.2025 року 12.01.2025 року мали місце вихідні дні. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 13.01.2025 року (т.с.5 а.с.30), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.5 а.с.31), приймаючи до уваги відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.3035 року (довідка т.с. 5 а.с. 88).

Відповідачі ОСОБА_3 (т.с. 5 а.с. 68-82) та Банк (т.с. 5 а.с. 48-67) надали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Інші учасники справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 16.04.2025 року, не відбувся та був відкладений (довідка т.с. 5 а.с. 108) через приймання суддями-членами колегії Кухар С.В. та Подліяновою Г.С. участі у підготовці для підтримання кваліфікації суддів судових палат у цивільних справах апеляційних судів Національною школою суддів України, у період з 14.04.2025 року по 18.04.2025 року включно, яка не давала підстав для заміни їх в автоматизованому порядку іншими суддями у цій справі.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (т.с.5 а.с.133).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 5 а.с. 131) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання сторони відповідача ОСОБА_3 (т.с. 5 а.с. 121-130).

В автоматизованому порядку 17.06.2025 року суддею Онищенко Е. А. у цій справі замінено суддю Кухаря С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 5 а.с. 134-135).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 18.06.2025 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 5 а.с. 136-140) через явку в якості представника апелянта (позивача) ОСОБА_2 Борисенка С.В., який не є адвокатом, за відсутності самої ОСОБА_2 , з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка т.с. 5 а.с. 152), при цьому, ОСОБА_2 апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України листом роз`яснено таке. «…Апелянт позивач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене апеляційним судом на 18.06.2025 року о 10.30 годині не з`явилась, з`явився лише ОСОБА_4 , який не є адвокатом, та якій зазначав, що буде представляти інтереси останньої у цій справі в Запорізькому апеляційному суді. В силу вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: …3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом… Відповідно до ст. 60 ч. 1, 2 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Однак, згідно зі ст. 19 ч. 6 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При вищезазначених обставинах, апеляційним судом встановлено, що дана справа не є малозначною в силу вимог ст. 19 ч. 6 ЦПК України, а тому вимоги ч. 2 ст. 60 ЦПК України не відносяться до даної справи і, відповідно, представником апелянта Жихаревої Н.В. у цій справі в Запорізькому апеляційному суді на теперішній час може бути лише адвокат. За таких обставин, апеляційний суд, відкладаючи розгляд цієї справи, вважає в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України, роз`яснити позивачу ОСОБА_2 її право в силу вимог ст. 49 ЦПК України брати (не брати) участь у наступних судових засіданнях у цій справі у Запорізькому апеляційному суді особисто або через іншого представника, але якій є адвокатом, а також наслідки невикористання позивачем вищезазначеного роз`ясненого апеляційним судом їй у цій справі права, а саме: апеляційний суд буде розглядати дану справу у подальшому за відсутності позивача ОСОБА_2 та/або представника останньої…».

В автоматизованому порядку 08.09.2025 року суддею Поляковим О.З. у цій справі замінено суддю Онищенко Е.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 5 а.с. 169-170).

09.09.2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Сухорукової Н.М. в інтересах ОСОБА_2 , як нового представника останньої у цій справі на підставі ордеру 05.09.2025 року (т.с. 5 а.с. 173), про ознайомлення із матеріалами цієї справи та відкладення розгляду цієї справи для належної підготовки до участі у цій справі (т.с. 5 а.с. 171-174).

Розгляд цієї справи не відбувся та був відкладений 10.09.2025 року (т.с.5 а.с.185-196) в порядку задоволення клопотання представника апелянта відповідача ОСОБА_2 адвоката Сухорукової Н.М. (т.с. 5 а.с. 171-174), яка ознайомилась із матеріалами цієї справи 18.11.2025 року (відмітка адвоката Сухорукової Н.М. на клопотанні про останнє - т.с. 5 а.с. 171).

Ухвалою апеляційного суду (т.с.5 а.с.221) розгляд цієї справи було призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вишнякової І.О. (т.с. 5 а.с.211-213).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с.5 а.с.204-210), у тому числі позивач ОСОБА_2 додатково через свого представника адвоката Сухорукову Н.М. (т.с.5 а.с.173, 208), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім відповідачів - приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. і ОСОБА_3 та представника останньої адвоката Вишнякової І.О. (т.с.5 а.с.77- - остання в режимі відеоконференції), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Також, за змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Апеляційний суд не визнавав обов`язковою у цій справі явку будь-кого із учасників цієї справи взагалі та у дане судове засідання зокрема.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., відповідача ОСОБА_3 (в залі судового засідання) та її представника адвоката Вишнякової І.О. (т.с.5 а.с.77- в режимі відеоконференції).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12-13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України та виходив із недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, оскільки встановлені судом обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також про порушення прав і законних інтересів позивача внаслідок проведення електронних торгів. Отже, наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними протоколу та акта про проведені електронні торги та скасування рішення нотаріуса позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 08.06.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» правонаступником якого є Банк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 498/700921.

Згідно із умовами договору ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 44200 доларів США, строком до 07.06.2027 року, а остання зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти, комісійну винагороду, можливі штрафні санкції, що визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань, передбачених вищезазначеним кредитним договором, 08.06.2007 року було укладено договір іпотеки № 50 (т.с.2 а.с.183-187), згідно якого предметом договору є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться у АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2014 року (т.с.1 а.с.10-11) позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 458806,27 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат по сплаті державного мита у розмірі 1700,00 грн. та витрати пов`язані з ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.05.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року залишено без змін.

20.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області, Проценком Д.Ю. при примусовому виконання виконавчого документа № 335/1218/13-ц винесено постанову про арешт майна боржника, а саме однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (т.с.3 а.с.99-100).

04.02.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. постановою призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні ОСОБА_5 , якого зобов`язано надати письмовий звіт з експертної оцінки описаного та арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (т.с.3 а.с.72-73).

Зі звіту № 03-02-2020 від 09.02.2020 року (т.с.1 а.с.41-50) про оцінку та визначення ринкової вартості житлової однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 вбачається, що вартість вищезазначеної квартири становить 445273,00 грн. без урахування ПДВ.

17.02.2020 року учасникам виконавчого провадження приватним виконавцем направлено повідомлення про оцінку майна, зазначено, що за вказаною ціною майно буде передано на реалізацію у встановленому чинним законодавством України порядку (т.с.3 а.с.37).

19.02.2020 року приватним виконавцем сформовано заявку на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ» - однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 (т.с.2 ас.204-205).

На виконання абзацу четвертого п. 2 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, ДП «СЕТАМ» повідомило учасникам виконавчого провадження відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, зокрема: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну продажу майна (т.с.2 а.с.221-223).

Торги з реалізації зазначеного майна, які мали відбутися 22.04.2020 року відповідно до протоколу 476324 не відбулись у зв`язку так як від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція (т.с.2 а.с.242-243).

На виконання абзацу четвертого п. 2 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, ДП «СЕТАМ» повідомило учасникам виконавчого провадження відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, зокрема: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну продажу майна (т.с.2 а.с.245-246).

ДП «СЕТАМ було проведено уцінку майна та 25.05.2020 року було реалізовано майна боржника на електронних торгах, про що сформовано протокол проведення електронних торгів №481642 від 25.05.2020 по лоту №418827. Переможець торгів ОСОБА_3 (т.с.2 а.с.111-112).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справі № 742/3070/18 (провадження № 61-628св20) зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Вимоги про визнання недійсним і скасування протоколу проведення електронних торгів та визнання недійсним правочину купівлі-продажу спірного майна є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними прилюдних торгів».

Таким чином, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі №727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі №233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) зазначено, що «оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - Акта про проведені електронні торги (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). З огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача.

Крім того, видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів.

Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про скасування рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. щодо державної реєстрації прав та обмежень (з відкриттям розділу) індексний номер 52720857 від 18.06.2020 року» не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, акта реалізації предмета іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 щодо державної реєстрації прав та обмежень є не належними (неефективними) способами захисту. У зв`язку з цим, у задоволенні вказаних вимог суд першої інстанції відмовив саме з цієї підстави. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2023 року у справі № 727/5112/20.

Належним способом захисту прав і законних інтересів позивача є визнання електронних торгів недійсними, а інші позовні вимоги про визнання недійсним та/або скасування протоколу проведення електронних торгів, акту реалізації предмета іпотеки, скасування рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. щодо державної реєстрації прав та обмежень є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав особи, яка оспорює правочин купівлі-продажу майна з електронних торгів, охоплюється вимогою про визнання торгів недійсними.

Поряд із цим, суд першої інстанції правильно встановив, що зміст першої позовної вимоги містить належний (ефективний) спосіб захисту, так як позивач ставить питання про визнання недійсними електронних торгів, проведених ДП „СЕТАМ 25.05.2020 року, тому суд першої інстанції правильно надав оцінку зазначеним у позові підставам для визначення наявності або відсутності порушень при проведенні електронних торгів та для вирішення питання чи мають порушення вплив на дійсність цих торгів.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).

За змістом частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19).

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, зазначено, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Проте, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що сукупність цих обставин стороною позивача під час розгляду справи не доведена, зокрема, не надано належних і допустимих доказів того, що зазначені позивачем у позовній заяві порушення вплинули на результат електронних торгів.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що доводи позивача, викладені у її вищезазначеному позові у цій справі були предметом судового розгляду у справі №335/1218/13-ц на стадії виконавчого провадження і визнавались судами як першої так і апеляційної інстанцій за скаргами позивача на дії приватного виконавця такими, що не підлягають задоволенню. На час передачі спірного майна на електронні торги вказані судові рішення у вказаній справі були чинними.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації нерухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

У своїй постанові від 11.01.2023 року в справі №522/18088/18 Верховний Суд вказав, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом. Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що порушення, допущені приватним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, можуть бути підставою для визнання зазначених торгів недійсними.

У постановах Верховного Суду від 21.06.2023 року в справі №369/5218/19 та від 07.06.2022 року в справі №487/4684/20 зазначено, що дії приватного виконавця у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб оскарження та, відповідно, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

В даному випадку суд не надає оцінки рішенням, діям, бездіяльності приватного виконавця при здійсненні ним своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, оскільки оцінка реалізації таких повноважень до призначення електронних торгів не може бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

У постанові від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15 Верховний Суд України зазначив, що дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, - це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні торгів, повинно бути встановлене порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Таку саму правову позицію виклав Верховний Суд у постановах від 10 липня 2019 року у справі № 462/2232/16 та від 24.01.2023 року у справі №522/10845/19.

Однак, суд першої інстанції вірно виснував, що встановлені ним у цій справі обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також про порушення прав і законних інтересів позивача внаслідок проведення електронних торгів. Отже, наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними протоколу та акта про проведені електронні торги та скасування рішення нотаріуса позивачем належними та допустимими доказами у цій справі не доведено.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що посилання позивача на положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, виданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у цій справі є безпідставними.

Оскільки, факт наявності лише єдиного житла та проживання ОСОБА_2 за адресою спірної нерухомості - квартири АДРЕСА_1 спростовується матеріалами цієї справи, та зокрема: - відповіддю юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 16.12.2019 року (т.с. 3 а.с. 103, на чому у тому числі додатково наголошував наполягав Банк в його відзиві на вищезазначену на апеляційну скаргу позивача у цій справі - т.с. 5 а.с. а.с. 49-50), за змістом якої: «зареєстровані особи у вказаній квартирі відсутні»; - крім того, у період з 26.11.2019 року по 26.06.2020 року вказана квартира була передана в оренду, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 27.10.2019 року, укладеного представником позивача ОСОБА_4 » (т.с. 1 а.с. 167-169), що у тому числі свідчить про проживання позивача ОСОБА_2 в іншому житловому приміщенні на момент реалізації квартири (електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ», акт реалізації предмету іпотеки у виконавчому провадженні ВП №60839622 від 01.06.2020 року (т.с. 1 а.с. 12), протокол №481642 про проведення електронних торгів від 25.05.2020 року (т.с. 1 а.с. 8-9) щодо продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: "Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останньої не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 02.12.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Поляков О.З.Подліянова Г.С.