Справа № 639/5017/25
Провадження № 2/639/1765/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.,

секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гафича І.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/5017/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

установив:

До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за адресою: АДРЕСА_1 : матеріальну шкоду у розмірі 81196,04 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на збір доказів (автотоварознавче дослідження із визначення матеріальної шкоди) у розмірі 4000,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Гафичем Іваном Івановичем, який діє на підставі ордеру (а.с.58).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 09.04.2025 о 15 год 00 хв за адресою: м. Харків, пр-т Любові Малої, 4А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ГАЗ АГ-G 330202-ПБ з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 (поліс ОСЦПВВНТЗ 222834686) та транспортного засобу «Skoda Karoq» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 (поліс ОСЦПВВНТЗ 221160055), внаслідок чого ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків. Згідно з Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 664/07-24, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється «Skoda Karoq» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату настання події 09.04.2025 становить 133227,33 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 208899,63 грн. Відповідно рахунку-фактури №ЮБ0-000196 від 15.04.2025 вартість ремонту автомобіля позивача склала 192594,84 грн; згідно з актом виконаних робіт №ЮБТЩ2500216 від 27.06.2025 вартість проведеного ремонту склала 192594,84 грн. 15.04.2025 позивач здійснив оплату за ремонт у розмірі 744,00 грн. 05.06.2025 на рахунок СТО від ПрАТ «СК «Перша» зараховане страхове відшкодування у розмірі 111398,80 грн. 27.06.2025 позивач здійснив доплату за ремонт у розмірі 80451,20 грн, відповідно до рахунку-фактури №ЮБ0-000397 від 27.06.2025. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю проведеного відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування - 81196,04 грн (192594,84 111398,80). Також, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, обґрунтував її розмір тим, що належний позивачу автомобіль був основним засобом його пересування, та пошкодження автомобіля завдало позивачу душевних страждань, негативно вплинуло на моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна.

14.07.2025 ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.62).

14.08.2025 суд постановив ухвалу про відкладення, за клопотанням відповідача, судового розгляду справи (а.с.68,73).

06.10.2025 суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (а.с.91).

01.12.2025 суд на місці постановив ухвали: про відмову у задоволенні усного клопотання відповідача про допит у судовому засідання в якості свідка його дружини, про виклик та допит в якості свідків працівників поліції, яких було викликано на місце ДТП; суд на місці постановив ухвали: про долучення до матеріалів справи письмові пояснення третьої особи разом з доданими до них документами, що надійшли до суду 24.10.2025 та письмові пояснення представника позивача, що надійшли до суду 03.11.2025 (а.с.97-117).

У письмових поясненнях третя особа зазначила, що на момент ДТП, що сталася 09.04.2025, цивільно-страхова відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «СК «Перша» за полісом 222834686 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160000,00 грн за франшизою 3200,00 грн строком дії з 17.08.2024 по 16.08.2025 включно. 10.04.2025 ПрАТ «СК «Перша» отримало від позивача заяву про страхову виплату, та розглянувши подані позивачем документи, визнало дану подію страховою та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування. На підставі заяви про виплату та страхового акту ПрАТ «СК «Перша» 05.06.2025 сплатило страхове відшкодування у розмірі 111398,80 грн. Відповідно до звіту № 36/2025 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 131958,97 грн, у тому числі ПДВ на вартість складових 17360,17 грн. Зобов`язання з податку на додану вартість можуть виникнути лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення ремонту автомобіля за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Розмір страхового відшкодування розраховано наступним чином та становить: 131958,97 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 17360,17 грн (розмір ПДВ) 3200,00 грн (розмір франшизи) + 111398,80 грн.

У письмових поясненнях представник позивача адвокат Гафич І.І. підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 81196,04 грн, моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, а також судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на збір доказів (автотоварознавче дослідження із визначення матеріальної шкоди) у розмірі 4000,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали із зазначенням аргументів викладених у позові, представник позивача вказав, що заявлена до стягнення сума 4000,00 грн є судовими витратами, а саме, витратами з автотоварознавчого дослідження.

Відповідач проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що заявлена до стягнення сума матеріального збитку не є співмірною із завданими під час ДТП автомобілю позивача механічними пошкодженнями.

Третя особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях третя особа просила здійснювати розгляд справи без участі її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, заслухавши позивача, його представника та пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що 01.05.2025 Новобаварський районний суд міста Харкова ухвалив постанову по справі № 639/2566/25, яка набрала законної сили 13.05.2025, якою визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн (а.с.16-19).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 09.04.2025 о 15 годині 00 хвилин за адресою: м. Харків, пр-т Любові Малої, 4А водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ АГ-G 330202-ПБ», номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, допустив наїзд на припаркований автомобіль «Skoda Karoq», номерний знак НОМЕР_2 , чим допустив порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Skoda Karoq», номерний знак НОМЕР_2 , 2021 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13).

Транспортний засіб АГ-G 330202-ПБ реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахований у ПрАТ «СК «Перша» за полісом № 222834686 від 16.08.2024, строк дії якого з 17.08.2024 по 16.08.2025 включно, згідно з яким, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн, розмір франшизи 3200,00 грн.

Потерпіла особа ОСОБА_1 10.04.2025 звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про страхову виплату.

Згідно зі Звітом № 36/2025 про оцінку автомобіля «Skoda Karoq», держномер НОМЕР_2 , складеним за заявою ПАТ «СК «Перша» 05.05.2025 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Skoda Karoq», держномер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП 09.04.2025, без урахування величини втрати товарної вартості, складає 131958,97 грн, в тому числі ПДВ на вартість складових (Сс): 17360,17 грн.

Відповідно до копії платіжної інструкції, ПрАТ «СК Перша» 05.06.2025 сплатило на рахунок ОСОБА_4 страхову виплату у розмірі 111398,80 грн, згідно з розрахунком №10.001-25-01532, без ПДВ (Skoda Karoq, НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 ) (а.с.14).

Відповідно до рахунку-фактури № ЮБ0-000196 від 15.04.2025 та акту виконаних робіт №ЮБТЩ2500216 від 17.06.2025, складених ФО-П ОСОБА_4 вартість проведеного ремонту склала 192594,84 грн (а.с.21-22, 24-25).

Згідно з рахунком-фактурою №ЮБ0-000397 від 27.06.2025, складеною ФО-П ОСОБА_4 , доплата за ремонт автомобіля власника ОСОБА_1 склала 80451,20 грн (а.с.23).

Виконавець ФО-П Бєлєвцов Ю.В. не є платником податку на додану вартість.

Відповідно до Висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 09/06-25, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П Баранковим В.О. на замовлення ОСОБА_1 (дата оцінки 09.04.2025, дата складання звіту 06.06.2025), вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється марки Skoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату настання події 09.04.2025 становить 133227,33 грн; вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу вузлів і деталей на дату настання події 09.04.2025 становить 208899,63 грн; ринкова вартість КТЗ марки Skoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_2 без урахування аварійних пошкоджень на дату настання події 09.04.2025 становить 919401,60 грн; розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ марки Skoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату настання події 09.04.2025, становить 115078,28 грн (а.с.26-54).

Позивач ОСОБА_1 за оцінку матеріального збитку авто після події 09.04.2025 сплатив на рахунок ФО-П ОСОБА_5 4000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.55).

Згідно з копіями платіжних інструкцій ОСОБА_1 сплатив на рахунок ФО-П ОСОБА_4 15.04.2025 744,00 грн та 27.06.2025 - 80451,20 грн (а.с.15,56).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 статті ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 3720-ІХ (далі Закон).

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Закону № 3720-ІХ, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 січня 2025 року.

Пунктом 6 Прикінцевих положень Закону № 3720-ІХ визначено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.

На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.

Отже, до цих спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Згідно зі ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п. 9.1 ст. 9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п.12.1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 29 Закону у зв`язку у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п.36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону визначено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, на наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону та статті 1191 Цивільного кодексу України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц звернула увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 712/9328/21 акцентував увагу на тому, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Предметом спору у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Згідно з пунктами 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

06 липня 2018 року Верховний Суд у справі 924/675/17 дійшов висновку, що вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Верховний Суд у постанові у справі № 755/7666/19 від 15.10.2020, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, прийняв за основу ремонтну калькуляцію, використану страховиком при визначенні страхового відшкодування, з яким потерпіла особа погодилась та не оспорювала у встановленому порядку.

Позивач про свою незгоду з вартістю матеріального збитку, що встановлений на підставі Звіту № 36/2025 від 05.05.2025, що використана страховиком ПрАТ «СК «Перша» при визначенні страхового відшкодування, не заявив, вказаний звіт не оспорював у встановленому порядку.

Враховуючи викладене, наведені приписи закону, суд дійшов висновку, що оскільки страхова компанія сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 111398,80 грн (без врахування франшизи), меншим, ніж ліміт страхового відшкодування 160000,00, належним відповідачем щодо стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, у межах ліміту страхового відшкодування (без врахування франшизи), є страховик ПрАТ «СК «Перша».

Оскільки виконавець робіт з ремонту автомобіля ФО-П Бєлєвцов Ю.В. не є платником податку на додану вартість, в цьому випадку ПДВ не сплачується.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

Суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 45401,20 грн (160000,00 грн (ліміт страхового відшкодування) 111398,80 грн (сума страхового відшкодування) 3200,00 грн (франшиза), оскільки в цій частині позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Отже, суд встановив, що висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 09/06-25 встановлена вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача 208899,63 грн.

Відповідач, заперечуючи в судовому засіданні проти наданого позивачем висновку, клопотання про призначення судом експертизи для визначення вартості матеріального збитку, не заявив та з власної ініціативи такої експертизи не провів.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У пункті 1 ч.2 цієї ж статті зазначено, що доказами серед іншого можуть бути письмові докази.

Отже суд, за відсутності належного спростування відповідачем суми завданих збитків, визнає Висновки щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 09/06-25, складені суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 (дата оцінки 09.04.2025, дата складання звіту 06.06.2025), належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження вартості заподіяного позивачу внаслідок ДТП матеріального збитку. Оскільки такий звіт є письмовим доказом, що складений спеціальним суб`єктом, якому законом надано таке право.

Позивач здійснив ремонт пошкодженого автомобіля у ФО-П ОСОБА_4 , та вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 192594,84 коп.

Страховик відповідача ПрАТ СК «Перша» сплатив на користь ФО-П ОСОБА_4 , який здійснив відновлювальний ремонт автомобіля, страхове відшкодування у розмірі 111398,80 грн, при цьому ліміт страхового відшкодування за полісом становить 160000,00 грн, а франшиза 3200,00 грн; та позивач сплатив на користь ФО-П ОСОБА_4 за ремонт автомобіля 81195,20 грн (744+80451,20).

Отже, невідшкодованою сумою матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 35794,84 грн (192594,84 (вартість відновлювального ремонту) 160000 (ліміт страхового відшкодування) + 3200,00 грн (франшиза).

Щодо заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, суд виходить з такого.

За правилами ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

Відповідно до приписів п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження належного позивачу майна, останньому заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, пов`язаних тривалим позбавленням можливості користуватися належним йому транспортним засобом, з необхідністю вчинення дій на відновлення свого порушеного права, оскільки в будь-якому випадку дорожньо-транспортна пригода та пошкодження майна призводить до незапланованих майнових втрат та незручностей, стресу та душевних хвилювань, впливає на звичайний уклад життя та потребує додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

Водночас, позивач розрахунок та належного обґрунтування розміру моральної шкоди в сумі 10000,00 грн не надав.

Суд зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди не повинна призводити до збагачення позивача, а слугує справедливою сатисфакцією цивільного правопорушення.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у ст. 3 ЦК України, а також конкретні обставини цієї справи, суд дійшов до висновку про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальних збитків у розмірі 35794,84 грн та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, а всього 40794,84 грн

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 45401,20 грн та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн суд відмовляє з наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9), та просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: у розмірі 4000,00 грн за автотоварознавче дослідження та 15000,00 грн на правову допомогу.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

За змістом пунктів 1, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Оскільки ціна позову у цій справі становить 91196,04 грн (81196,04 + 10000,00), судовий збір за цим позовом складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн.

Витрати на автотоварознавче дослідження у розмірі 4000,00 грн, що сплачені позивачем, не є судовими витратами в розумінні Закону, оскільки таке автотоварознавче дослідження не є висновком експерта, проведено та складено суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем, а не судовим експертом.

Понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчого дослідження є матеріальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, проте вимоги про стягнення таких збитків позивачем не заявлено.

Доказів про понесення витрат на професійну правничу допомогу станом на час розгляду справи сторона позивача не надала.

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (44,74%), та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 541,77 грн (1211,20:100х44,73%).

Керуючись ст. 4, 5, 12, 14, 76-82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 35794,84 грн, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, а всього стягнути 40794 (сорок тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн 84 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 45401,20 грн та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 541 (п`ятсот сорок одну) грн 77 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30.

Повне рішення складено 02.12.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО