Справа № 461/9401/25
Провадження № 4-с/461/26/25
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б.,
секретаря судових засідань Чубей К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенської Любові Олександрівни
ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить суд поновити її права у спосіб передбачений ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом застосування до державного виконавця Галицького ВДВС м.Львова Грабовенської Л.О. ч.3, 7, 8 ст.262 ЦПК України.
В обґрунтування поданої скарги покликається на неправомірні дії державного виконавця, які полягають у порушенні державним виконавцем Галицького ВДВС м.Львова норм Закону України «Про виконавче провадження» у ВП №749357 при виконанні виконавчого листа №461/5228/21 виданого Галицьким районним судом м. Львова, а саме довготривале невиконання останнім рішення Львівського апеляційного суду від 26.11.2024. Таким чином просить поновити порушене право стягувача в спосіб передбачений ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19.11.2025 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.
Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала, просила таку задоволити та долучити до матеріалів справи пояснення по суті вимог скарги з додатками (копії документів).
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2021 у справі №461/5228/21 позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди задоволено частково, зобов`язано Фізичну особу підприємця ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належному їй на праві власності об`єкті нерухомого майна - приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , площею 26,4 м2. В решті заявлених вимог відмовлено.
На виконання рішення суду від 16.11.2021 Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист №461/5228/21 про зобов`язання фізичної особи підприємця ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належному їй на праві власності об`єкті нерухомого майна - приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , площею 26,4 м2.
26.04.2024 державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенською Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №74690351.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенської Любові Олександрівни, що полягають у винесенні нею постанови від 26.04.2024 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 461/5228/21, неправомірними. Постанову головного державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенської Любові Олександрівни від 26.04.2024 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 461/5228/21, виданого Галицьким районним судом м. Львова 16.11.2021 року про зобов`язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном - приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , площею 26,4 м2 - скасовано. Зобов`язано державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенську Любов Олександрівну вжити передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання виконавчого листа № 461/5228/21 від 16.11.2021 року. В решті вимог скарги відмовлено.
Частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах та у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків.
Окрім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Право на суд, захищене статтею б, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як вбачається з долученої копії постанови про відновлення виконавчого провадження від 20.05.2025, державним виконавцем Галицького ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенською Л.О. на підставі Ухвали Львівського апеляційного суду від 26.11.2024 відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №461/5228/21 від 16.11.2021.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Щодо покликання заявника ОСОБА_1 про порушенням її прав, яке полягає у довготривалому невиконанні державним виконавцем Галицького ВДВС м.Львова ухвали Львівського апеляційного суду від 26.11.2024 не встановленні під час розгляду скарги, оскільки заявником не подано жодних доказів, які б підтверджували неправомірні дії державного виконавця. Оскільки відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право оскаржити дії державного виконавця лише за наявності доведених порушень їх прав чи свобод.
Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку про не доведеність заявником вимог щодо неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця, необхідності зобов`язання до вчинення дій, відтак така не підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків або іншого порушення законодавства.
Окрема ухвала суду це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.
Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.
Таким чином, суд при перевірці доводів під час розгляду скарги встановив, що стороною заявника не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали в рамках розгляду даної справи.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи заявником не доведено наявність ознак порушення державним виконавцем вимог процесуального закону, судом не встановлено підстав для винесення окремої ухвали на бездіяльність державного виконавця, відтак вимога про постановлення у справі окремої ухвали та ініціювання питання щодо притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності в рамках розгляду даної справи, - задоволенню не підлягає.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.13, 260, 261, 262, 353, 447-453 ЦПК України, суд -
у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенської Любові Олександрівни - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Зубачик Н.Б.