УХВАЛА

05 грудня 2025року

м. Київ

справа № 460/4319/15-ц

провадження № 61-14654ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2024 року, додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Яворівська міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за нею ОСОБА_1 право приватної власності на приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на приміщення 1-3 площею 7,4 кв. м, 1-4 площею 14,1 кв. м, 1-5 площею 20,3 кв. м, 1-6 площею 19,6 кв. м, 1-7 площею 4,8 кв. м, 1-13 площею 14,7 кв. м, 1-14 площею 16,2 кв. м, 1-15 площею 1,3 кв. м, підвальне приміщення ІІ площею 13,4 кв. м, підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв. м, господарську споруду - сарай «Д» площею 36,8 кв. м.

11 грудня 2017 року Яворівський районний суд Львівської області ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив.

Львівський апеляційний суд постановою від 05 березня 2020 року скасував рішення Яворівського районного суду Львівської області від

11 грудня 2017 року в частині визнання припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та постановив в цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги; в іншій частині рішення суду залишив без змін.

Верховний Суд своєю постановою від 16 червня 2021 року скасував рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня

2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності та направив справу № 460/4319/15-ц у вказаній частині вимог на новий розгляд до суду першої інстанції.

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмета спору, в якій просила: здійснити поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 на два відокремлені об`єкти нерухомого майна, який належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам - 10/24, 1/24 та 1/24 (всього 1/2 частки) ОСОБА_1 та 1/2 частки ОСОБА_2 ; залишити в спільному користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожі 1, 3, 6, 8, хвіртки 2, 5, 7, 9, ворота № 4; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію за відхилення 1/2 частки в розмірі 187 233,00 грн.

11 липня 2023 року ОСОБА_1 повторно подала до суду заяву про зміну предмета позову.

07 листопада 2024 року Яворівський районний суд Львівської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково.

Здійснив поділ в натурі житлового будинку

АДРЕСА_1 на два відокремлені об`єкти нерухомого майна, який належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам - 10/24, 1/24, 1/24 (всього 1/2 частки) ОСОБА_1 та 1/2 частки ОСОБА_2 .

Визнав право власності за ОСОБА_1 на приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 : підвал: ІІа сходова клітка - 1, 4 кв.м, ІІ підсобне - 13, 4 кв.м; перший поверх: 3 коридор 7,4 кв.м, 4 кухня - 14, 1 кв.м, 5 житлова 20,3 кв.м, 6 житлова - 19,6 кв.м, 7 коридор - 4,8 кв.м, всього по 1 поверху 66, 2 кв.м; мансарда: 13 житлова -14, 7 кв.м, 14 кухня - 16,2 кв.м, 15 сходова клітка -1,3 кв.м, всього по мансарді - 32,2 кв.м, всього по будинку 113, 2 кв.м; ґанок «а2», ґанок «а5», сарай «Д», замощення по периметру частини будинку, горище над приміщенням 1-го поверху, що належить ОСОБА_1 .

Визнав право власності за ОСОБА_2 на приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 : підвал: І підсобне - 16,1 кв.м; перший поверх: 1 коридор - 7,2 кв.м, 2 вітальня - 15,2 кв.м, 8 кухня - 9,2 кв.м, 9 коридор - 2,1 кв.м, 10 санвузол - 1,8 кв.м, 11 житлова - 19,7 кв.м, 12 житлова - 16,0 кв. м, всього по першому поверху 71, 2 кв.м; мансарда: 16 кухня - 6, 0 кв.м, 17 житлова - 15,3 кв.м, 18 житлова - 14,4 кв.м, всього по мансарді - 35,7 кв.м, всього по будинку 123,0 кв.м; ґанок «а3», сходи «а4», літню кухню «В», веренда «2в», навіс «в1», навіс «Е», замощення по периметру частини будинку, горище над приміщенням 1-го поверху, що належить ОСОБА_2 .

Залишив в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожі № 1, № 3, № 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

02 січня 2025 року Яворівський районний суд Львівської області ухвалив додаткове рішення, яким доповнив резолютивну частину рішення після п`ятого абзацу новим абзацом такого змісту: «відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за відхилення від частки в розмірі 187233 (сто вісімдесят сім тисяч двісті тридцять три) гривні 00 копійок».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Львівський апеляційний суд постановою від 24 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2024 року в частині залишення в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожі № 1, № 3, № 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4 за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 скасував. В решті рішення суду залишив без змін.

24 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2024 року, додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

1. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

У прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2024 року та додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 січня 2025 року в частині відмови задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та грошової компенсації у розмірі 187 233,00 грн і ухвалити нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити.

При цьому ОСОБА_1 у касаційній скарзі не просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року, якою рішення суду першої інстанції у вказаній частині було залишено без змін.

2. Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (пункт 1 частини 1 статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) та з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник повинен зазначити норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також навести чіткі доводи висновкам судів попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає їх неправильність.

Диспозиція вищевказаної норми процесуального закону передбачає, що крім іншого заявнику необхідно вказувати норму права щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У касаційній скарзі заявник не зазначає норму права, щодо якої відсутній висновок про її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі № 904/3807/19).

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім того, заявник в касаційній скарзі не зазначає певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Тобто, вищевказані підстави касаційного оскарження не обґрунтовані належним чином, а виключно посилання на підставу касаційного оскарження не є належним виконанням вимог статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 пропонується уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України та надіслати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги з конкретизацією пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, на які вона посилається як на підстави касаційного оскарження, зазначивши: 1. норму права, щодо якої відсутній, на її думку, висновок про її застосування з посиланням на зміст правовідносин, в яких цей висновок відсутній та з обґрунтуванням необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи; 2. певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

3. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявниця оскаржує судові рішення у цій справі в частині вимог про стягнення грошової компенсації в розмірі 187 233,00 грн та залишення в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожі № 1, № 3,

№ 6, № 8, хвіртки № 2, № 5, № 7, № 9, ворота № 4 за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 .

Отже, судовий збір за подання цієї касаційної скарги становить

4 740,40 грн (((187 233,00 грн х 1%) + (1 218,00 грн х 0,4)) х 200%).

До касаційної скарги долучено квитанцію від 24 листопада 2025 року про сплату ОСОБА_1 судового збору в сумі 3 745, 00 грн.

Таким чином, заявниці пропонується доплатити 995,40 грн судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перерахований або внесений до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, призначення платежу: 2 (код класифікації доходів) ____(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ___ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Верховний Суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

У разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу (частина друга статті 393 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада

2024 року, додаткове рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко