Єдиний унікальний номер №538/1838/25
Провадження №2/538/1089/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді - Кунець М.Г., секретар судового засідання - Петрова С.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Лохвиця позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Друга лохвицька державна нотаріальна контора, Державний реєстратор виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Лисоконь Вадим Анатолійович, Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід", про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін.

1.1. ОСОБА_1 звернулася до Лохвицького районного суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Друга лохвицька державна нотаріальна контора, Державний реєстратор виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Лисоконь Вадим Анатолійович, Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , 1917 року народження, яка проживала на день смерті в с. Зірка Лохвицького району Полтавської області та залишила на ім`я позивачки заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області 19 травня 1997 року за реєстровим № 82.

Вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину відповідно до статті 1270 Цивільного кодексу України, подавши заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори.

Крім неї, інших спадкоємців у її бабусі немає.

Її батько, син померлої бабусі - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 на день смерті належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ № 043595, виданого Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району Полтавської області 12 травня 1999 року за № 29, земельна ділянка площею 5,3804 га., що знаходиться на території Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер: :00:003:2148, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Постановою від 20.11.2024 за №377/02-31 Другої лохвицької державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , оскільки встановлена невідповідність інформації у документах, поданих нею ддя оформлення спадщини, та у відомостях, що містяться у державних реєстрах щодо цієї земельної ділянки.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на день звернення до нотаріальної контори, щодо об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером: :00:003:2148, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області 11.09.2024 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 5,3804 га з кадастровим номером: :00:003:2148, документ поданий для державної реєстрації: довідка ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 28.02.2024 № 28-16- 0.162/870/15-24, власник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, номер відомостей про речове право: 56755945.

Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.09.2024 державним реєстратором Великобудищанської сільської ради Полтавської області зареєстровано інше речове право: право оренди цієї земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 26.09.2024, номер запису про інше речове право: 56882135, орендар земельної ділянки: ТОВ «РАЙЗ-СХІД», орендодавець: ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що відповідачка безпідставно та незаконно заволоділа чужою земельною ділянкою, після чого розпорядилася нею, передавиш її в оренду, подавши державному реєстратору документи, що не дають змоги встановити належність їй земельної ділянки, чим порушила право ОСОБА_1 на оформлення спадщини на земельну ділянку та право на розпорядження успадкованою земельною ділянкою, а тому змушена звернутися з цим позовом до суду.

До того ж, позивачка у відповіді на відзив вказала, що правомірність набуття її бабусею - ОСОБА_3 (яка була членом КСП) пайової земельної ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ № 043595, виданим на її ім`я Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району Полтавської області 12 травня 1999 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 29 (оригінал знаходиться у неї). Цей юридичний факт встановлений, в тому числі, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року, справа № 539/2787/24.

Поряд з цим пояснила, що викладена в листі Держгеокадастру інформація щодо реєстраційного номера, за яким зареєстрована земельна ділянка за відповідачкою, а також той факт, що ні представник відповідачки ні сама відповідачка не надали суду документ (або його копію), який посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, оскільки сама інформація в листі не є підтвердженням факту виникнення права власності у відповідачки на земельну ділянку. Отже, інформація, викладена у листі є сумнівною.

Вважає, що поданий у якості додатку до відзиву лист на підтвердження належності відповідачці земельної ділянки є недостовірним та недостатнім доказом належності їй нерухомого майна, державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена за відповідачкою безпідставно та незаконно, наслідком чого є незаконність проведення державної реєстрації іншого речового права, похідного від права власності - права оренди земельної ділянки, а сам відзив є необґрунтованим.

1.2. Представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що ОСОБА_2 правомірно набуто та зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, з огляду на наступне.

У 2024 році ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області з метою отримання інформації про те, чи видавались їй державні акти на право власності на земельні ділянки.

Листом № 28-16-0.162-870/15-24 від 28.02.2024 відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області було повідомлено ОСОБА_2 про те, що Державний акт від 12.05.1999 року II-ПЛ 043595 на земельну ділянку площею 5,38 га, зареєстрований в реєстрі за №77 від 12 травня 1999 року, виданий ОСОБА_2 .

Разом з тим, у листі від 28.02.2024 було зазначено, що земельна ділянка площею 5,3804 га внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером :00:003:2148 згідно державного акту ІІ-ПЛ 043595, виданого 12.05.1999 року та зареєстрованого в реєстрі за № 77 від 12 травня 1999 року, виданого ОСОБА_2 .

У подальшому, 11.09.2025 на підставі вказаного листа № 28-16-0.162-870/15-24 від 28.02.2024, було подано документи до реєстратора та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 5,3804 га з кадастровим номером :00:003:2148, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226.

Пізніше, 24 листопада 2025 року представником відповідачки було направлено на адресу суду додаткові пояснення у справі, де зазначено, що відповідачка, ознайомившись з поясненнями позивачки та документами, наявними в матеріалах справи, не заперечує проти щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій цивільній справі, шляхом заборони ОСОБА_2 у будь-який спосіб розпоряджатися спірною земельною ділянкою.

09 жовтня 2025 року ухвалою суду вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, поза тим представник відповідачки подала до суду заяву, де просить справу розглядати без участі відповідачки та представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Представник третьої особи: Друга лохвицька державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання, де просить справу розглядати без їх участі.

Представник третьої особи: Державний реєстратор виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Лисоконь Вадим Анатолійович в судове засідання не з`явився, одначе подав до суду клопотання, де просить справу розглядати без його участі.

Представник третьої особи: ТОВ «Райз-Схід» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись статтею 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно частини другої статті 247, частини четвертої статті 268 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3 , 1917 року народження, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23 березня 2004 року (а.с. 11).

Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області 19 травня 1997 року за реєстровим № 82, ОСОБА_3

заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося онуці ОСОБА_5 (а.с. 13).

Із довідки від 17.11.2017 № 02-27/677, виданої Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району Полтавської області, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала зареєстрована за адресою: село Зірка Лохвицького району, Полтавської області, одна (а.с. 12).

Із державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ № 043595, вбачається, що його видано ОСОБА_3 Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району Полтавської області 12 травня 1999 року, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 29 (а.с.14).

Крім того, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-017, сформованого 22.11.2017, вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:2148, площею 5.3804 га значиться ОСОБА_3 (а.с. 16).

Цей юридичний факт встановлений, в тому числі, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року, справа № 539/2787/24 (а.с.20-21).

Факт родинних відносин позивачки та спадкодавці підтверджується наданим свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 від 17.07.1975, де батьком спадкоємиці вказано ОСОБА_4 , що є сином спадкодавці ОСОБА_3 (а.с. 26).

Згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 15 квітня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 25 березня 1997 року зроблено відповідний актовий запис за № 17 (а.с.31).

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 0 від 09.04.2010 вбачається, що позивачка мала прізвище « ОСОБА_7 », як і зазначено у заповіті, складеному ОСОБА_3 на користь онуки ОСОБА_8 (а. с. 27).

У подальшому позивачка мала прізвище « ОСОБА_9 », що встановлено з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 9 від 25.07.2024 (а.с. 28).

Після реєстрації шлюбу 03 серпня 2019 року з ОСОБА_10 , позивачка на сьогодні має прізвище « ОСОБА_11 », свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 03.08.2019 (а.с. 29).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2024 № 377/02-31, виданої державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки встановлена невідповідність інформації у документах, поданих ОСОБА_1 для оформлення спадщини, та у відомостях, що містяться у державних реєстрах щодо земельної ділянки (а.с. 25).

Так, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки з кадастровими номерами :00:003:2148, площею 5.3804 га, право власності виникло на підставі Довідки, серія та номер № 28-16-0.162/870/15-24, виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, та здійснено державну реєстрацію державним реєстратором виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Лисоконем Вадимом Анатолійовичем 11.09.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, номер відомостей про речове право 56755945.

До того ж, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.09.2024 державним реєстратором виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Гмирею М.А зареєстровано інше речове право: право оренди цієї земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 26.09.2024, номер запису про інше речове право: 56882135, де орендарем земельної ділянки значиться товариство з обмеженою відповідальністю «Райз-Схід», , а орендодавцем ОСОБА_2 (а.с.22).

Із відповіді державного нотаріуса Другої лохвицької державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. від 16.10.2025 № 348/01-16, вбачається, що у Другій лохвицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 141/2004 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1917 р.н., народження, яка проживала на день смерті за адресою: Полтавська обл., Лохвицький р-н, с. Зірка.

Від її імені посвідчено заповіт секретарем Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області 19 травня 1997 року за реєстровим № 82, за яким спадкоємцем усього належного їй на день смерті майна вона призначила свою онуку ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ).

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла онука - ОСОБА_1 , спадкоємець за заповітом та за законом, яка 13 квітня 2004 року подала заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької нотаріальної контори.

За поданою заявою заведена спадкова справа. Родинні відносини спадкоємця із спадкодавцем доведені.

Інших спадкоємців за заповітом та за законом немає. (а.с. 67-70 та 79-82).

Із листа від 28.02.2024 № 28-16-0.162-870/15-24 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відділу № 2 встановлено, що Державний акт від 12.05.1999 року ІІ-ПЛ 043595 на земельну ділянку площею 5,38 га, зареєстрований в реєстрі за №77 від 12 травня 1999 року, та виданий ОСОБА_2 .

Земельна ділянка площею 5,3804 га внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером :00:003:2148 згідно Державного акту ІІ-ПЛ 043595, виданого 12.05.1999 року та зареєстрований у реєстрі за №77 від 12 травня 1999 року (а.с.91).

Норми права, які застосував суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 цієї статті в тому числі свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Згідно з частини другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Згідно ст.ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина.

Статтею 328, 392 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.

Згідно із статею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.

Однією із засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до ДРРП виключно на підставах та в порядку, визначених п. 4 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч. 8 ст. 18 закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно за умови їх відповідності законодавству і поданим або отриманим, документам.

Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державна ресстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної ресстрації, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих або отриманих ним документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинения державної реєстрації прав, відмови в державній ресстрації прав та приймає відповідні рішения.

П. 4 ч. 3 ст. 10 закону передбачено, що державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій щодо земельної ділянки обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Перелік підстав для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначений у ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Якщо з поданих державному реєстратору документів неможливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, він відмовляє в державній реєстрації.

Стаття 41 Конституції України як норма прямої дії та ст. 321 ЦК України гарантують непорушність права власності кожному учасникові цивільних правовідносин.

При здійсненні своїх цивільних прав та виконанні обов`язків не допускається порушення прав інших учасників цивільних правовідносин, не допускається зловживання правом, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Незаконне чуже володіння це фактичне або юридичне утримання майна, яке належить, іншій особі, без законних підстав.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Дослідивши надані сторонами докази та аналізуючи норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що правомірність набуття ОСОБА_3 пайової земельної ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ -ПЛ №043595, виданим на її ім`я Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району Полтавської області 12 травня 1999 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 29.

Державний реєстратор Лисоконь В.А., порушуючи вимоги, встановлені законом для державної ресстрації права власності на нерухоме майно, не врахувавши відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (станом на 22.11.2017 у ДЗК були заресстровані відомості про вказану земельну ділянку: площу, кадастровий номер, цільове призначення, власника та документ, на підставі якого вона належала спадкодавцю), порушуючи принципи законності, обгрунтованості, рівності, розумності, провів безпідставно державну ресстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , позбавивши позивачку права на оформлення спадщини на земельну ділянку та права на розпорядження успадкованою земельною ділянкою, що передбачено ст. ст. 6, 627 ЦК України.

Тому, із врахуванням викладеного, відповідачка ОСОБА_2 незаконно заволоділа чужим майном, а державний реєстратор Лисоконь В.А. зареєстрував право власності на земельну ділянку за особою, яка не мала законних підстав для набуття права власності на земельну ділянку.

За вказаних обставин, договір оренди земельної ділянки слід вважати неукладеним, так як орендодавцем є особа, яка не мала права передавати земельну ділянку в користування, тому запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, похідного від права власності - права оренди земельної ділянки, підлягає скасуванню.

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як встановлено судом, відповідачка на стадії підготовчого судового засідання визнала позов повністю, що є визнанням позову до початку розгляду справи по суті. За таких обставин судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача 50 відсотків сплаченого нею судового збору за пред`явлення цього позову у розмірі 2 023 грн. 53 коп. та 302 грн. 80 коп. за заяву про його забезпечення, а інші 50 відсотків, у розмірі 2 023 грн. 53 коп. за пред`явлення позову та 302 грн. 80 коп. за заяву про його забезпечення, підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 3, 11, 12, 14, 15, 16, 81, 200, 252, 260, 261, 263-265,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Друга лохвицька державна нотаріальна контора, Державний реєстратор виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Лисоконь Вадим Анатолійович, Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5.3804 га, що знаходиться на території Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області (колишньої Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області), кадастровий номер: :00:003:2148, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка є спадковим майном, як таку, що перебуває у чужому незаконному володінні.

Скасувати державну реєстрацію іншого речового права: права оренди земельної ділянки від 26.09.2024, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 56882135, орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Райз-Схід», , орендодавець: ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 5.3804 га, що знаходиться на території Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області (колишньої Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області), кадастровий номер: :00:003:2148, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову в розмірі 2 023 (дві тисячі двадцять три) гривні 53 копійки та 50 відсотків за сплату судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору за пред`явлення позову в розмірі 2 023 (дві тисячі двадцять три) гривні 53 копійки та 50 відсотків за сплату судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Друга лохвицька державна нотаріальна контора (місцезнаходження: вул. Озерна, 8, м.Заводське, Миргородський район, Полтавська область)

Третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Лисоконь Вадим Анатолійович (місцезнаходження: вул.Миру, 1, с.Великі Будища, Миргородський район, Полтавська область).

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" (місцезнаходження: вул.Аеродромна, 1/1, м. Лохвиця, Миргородський район, Полтавська область).

Повний текст рішення винесено 02 грудня 2025 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ