Провадження № 22-ц/811/944/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2023 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс», в якому просило стягнути з ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» на користь АТ «Страхова компанія «Країна» завдані збитки у розмірі 17865 грн та понесені судові витрати в сумі 2684 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 12.11.2019 року між АТ «СК «Країна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №УА217622, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом «Ford», р.н.з. НОМЕР_1 . 21.08.2020 на пр. Чорновола,16-Б в м. Львів, з вини ОСОБА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗСОФРА-№2-RMOG», р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford», р.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено. На підставі страхових актів та заяви страхувальника, позивач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» здійснив потерпілому ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування в розмірі 17865грн 00коп. З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий Альянс», позивач звернувся до Страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, однак у виплаті такого позивачу було відмовлено з підстав підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - через пропуск однорічного строку на звернення з відповідною заявою. У зв`язку з неможливістю в позасудовому порядку отримати виплачені страхувальнику кошти, позивач просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна».

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначено наслідки пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування та право страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, ні Закон №1961-IV, ні ЦК України, ні будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення права потерпілої особи на отримання відшкодування чи на задоволення позову у зв`язку з пропуском позовної давності. Водночас, положеннями ЦК України передбачено поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Крім того, відсутні підстави вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення з заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. А тому право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. Потерпілий чи інша особа мають право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоду і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого чи іншої особи не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідачів виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах виплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95 цс 20, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104 гс 18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 цього Закону, та їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

У постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що припинення права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. ст. 37 Закону № 1961-IV строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Стаття 993 Цивільного кодексу України регулює суброгацію - передачу права вимоги від одного кредитора до іншого. Це означає, що після того, як страховик виплатив компенсацію за майнову шкоду, він набуває права вимагати цю суму від особи, яка є відповідальною за завдані збитки. Страховик може вимагати не більше, ніж виплатив, але страхувальник, у свою чергу, може вимагати від винної сторони суму збитків, що перевищує страхове відшкодування.

Тобто, в порядку суброгації страховик, який виплатив страхове відшкодування, отримує ті ж права, що мав страхувальник, і може вимагати компенсацію від винуватця збитків. Це означає, що страхова компанія "вступає на місце" свого клієнта і може пред`являти претензії до особи, яка спричинила шкоду, щоб відшкодувати виплачені кошти, і до страховика винуватця ДТП в межах страхової суми.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 12.11.2019 рокуміж АТ «СК «Країна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №УА217622, предметом якого є майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом «Ford», р.н.з. НОМЕР_1 .

21.08.2020 року о 16 год. 09 хв., на пр. Чорновола, 16-Б в м. Львів, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗСО ФРА-№ 2-RMOG», р.н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався в безпеці маневру, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на належний ОСОБА_2 припаркований автомобіль «Ford Fusion», р.н.з. НОМЕР_1 , чим завдав транспортному засобу механічних пошкоджень та матеріальних збитків Із долучених до позовної заяви копій протоколу огляду транспортного засобу, Акта огляду транспортного засобу, страхового акта № 03/60136/2.1.5.1 від 16.09.2020 року, сума завданих ОСОБА_2 внаслідок ДТП 21.08.2020 року збитків становить 17 865 грн.

16.09.2020 року позивачем АТ «СК «Країна» на рахунок потерпілого ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 17 865 грн 00 коп., в рахунок страхового відшкодування за збитки, отримані внаслідок ДТП, що мала місце 21.08.2020 року, за участі ТЗ «ЗСО ФРА-№ 2-RMOG», р.н.з. НОМЕР_2 та «Ford Fusion», р.н.з. НОМЕР_1 .

Матеріалами справи також встановлено, що 24.01.2020 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТзОВ «Галичгруп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 113885426. Забезпеченим ТЗ за цим полісом є автомобіль «ЗСО ФРА-№ 2-RMOG», р.н.з. НОМЕР_2 , яким в момент ДТП керував ОСОБА_1 , страхова сума 130 000 грн 00 коп., франшиза 0 грн.

21.12.2021 року відповідачем - ПрАТ «Європейський страховий альянс» отримано заяву АТ «СК «Країна» про виплату страхового відшкодування (вих. № 60138/ІНС.ЛОУ від 26.11.2021 з додатками).

18.01.2022 року листом про прийняте рішення № 2/26 ПрАТ «Європейський страховий альянс» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пропуском річного строку на звернення до Страховика з відповідною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП за участі автомобілів «ЗСО ФРА-№ 2-RMOG», р.н.з. НОМЕР_2 та «Ford Fusion», р.н.з. НОМЕР_1 мала місце 24.01.2020 - строк для подачі заяви про виплату страхового відшкодування закінчився 24.01.2021, тоді як заяву про виплату страхового відшкодування АТ «СК «Країна» надіслало ПрАТ «Європейський страховий альянс» - 26.11.2021 (отримано відповідачем 21.12.2021).

Доказів поважності причини пропуску вищезазначеного строку, позивачем не наведено, судом в процесі розгляду справи не здобуто, а сума збитків, завданих автомобілю «Ford Fusion», р.н.з. НОМЕР_1 , яка встановлена позивачем становить 17 865 грн. 00 коп., що не перевищує ліміт страхової суми у 130 000 грн 00 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «СК «Країна», суд першої інстанції виходив з того, що АТ «СК «Країна»звернулося до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату страхового відшкодування лише 26.11.2021 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, що виключає відшкодування страховиком винуватця ДТП - ПрАТ «Європейський страховий альянс» виплаченого АТ «СК «Країна» за договором добровільного страхування страхового відшкодування в порядку суброгації. Оскільки сума страхового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №113885426 не перевищує встановленого полісом ліміту, у разі перевищення якого у відповідача ОСОБА_1 виник би обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у задоволенні позову і до цього відповідача слід відмовити. Доказів на підтвердження наявності обставин, які не залежали від дій позивача та унеможливлювали звернення до страховика у строки, встановлені Законом № 1961-IV, позивачем не надано, як і не надано доказів того, що позивачем було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо отримання страхового відшкодування від страховика.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Зокрема, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.11.2021 року у справі № 204/5314,18 «… визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування, законодавцем у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правові підстави для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку коли потерпілим, чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було подано протягом року з моменту скоєння ДТП заяви про виплату страхового відшкодування».

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи,є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 24 листопада 2025 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра