ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7995/25 Справа № 199/5228/23 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Богун О.О.

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2023року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про стягнення матеріальних збитків в розмірі 244 904,56грн, моральної шкоди в розмірі 301 843,45грн, а також судових витрат, що складаються із витрат пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 24 990,24грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00грн.

Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що матеріалами кримінального провадження підтверджено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_2 14 червня 2019року близько 13 години 00 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «VOLVO-FM 12 380» з напівпричепом «FORMAT» OPL 12-24М, які належать ОСОБА_1 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра по вул. Полтавське шосе з боку вул. Передова в напрямку вул. Мохова.

Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, не обрав безпечну швидкість руху, при якій він мав би змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати, враховуючи дорожню обстановку, стан транспортного засобу, внаслідок чого в районі будинку АДРЕСА_1 втратив контроль над керуванням автомобілем «VOLVO-FM 12 380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевролет Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зокрема за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14 червня 2019року ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду, як власнику транспортного засобу, який належить позивачу на праві приватної власності.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем автомобіля «VOLVO-FM 12 380», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з напівпричепом «FORMAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», невиконання якого, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 244 904,56грн та моральну шкоду в розмірі 150 000,00грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що позивач довів факт заподіяння йому майнової та моральної шкоди внаслідок скоєння ДТП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

18 червня 2025року ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції не було встановлено дійсну правову природу спірних правовідносин, а саме наявність між сторонами трудових правовідносин.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

27 червня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 15 серпня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2025року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025року.

07 жовтня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 15?? год 02 грудня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

ОСОБА_1 , який є власником автомобіля «VOLVO-FM 12 380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «FORMAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 301 843,45грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, що встановлена висновком експерта (фахівця з питань судової експертизи) № 2019/09/20 комплексного дослідження моральної шкоди потерпілого, та 244 904,56грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що підтверджується Висновком експерта № 1665 від 22 листопада 2024року.

Згідно висновку експерта № 1665 за результатами проведення судової трансопортно-товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «VOLVO-FM 12 380», державний номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 14 червня 2019року з урахуванням спливу чотирьох років становить 768 857,53грн.

Вартість відновлювального ремонту напівпричепу «FORMAT» OPL 12-24М державний номерний знак НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок ДТП 14 червня 2019року з урахуванням спливу чотирьох років, визначити не має можливості.

Вартість матеріального збитку завданого колісного транспортного засобу «VOLVO-FM 12 380» державний номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 14 червня 2019року з урахуванням спливу чотирьох років, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 244 904,56грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

У своїх висновках про часткове задоволення позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивач довів належними та допустимим доказами факт заподіяння йому майнової та моральної шкоди внаслідок скоєння ДТП, яка сталась з вини відповідача.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018року у справі № 914/820/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013року у справі № 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 05 вересня 2018року у справі № 534/872/16-ц, від 20 листопада 2019року у справі № 501/2298/16-ц, від 23 березня 2020року у справі № 373/1773/18-ц.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, щовнаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14 червня 2019року з вини відповідача ОСОБА_2 йому завдано матеріальної шкоди, як власнику транспортного засобу марки «VOLVO-FM 12 380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «FORMAT» OPL 12-24М, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , які належать йому на праві власності.

Тобто позивач виходив з того, що між сторонами виникли деліктні правовідносини, за яких відповідач на підставі статті 1166 ЦК України повинен відшкодувати йому майнову шкоду.

Вирішуючи вказаний позов, суд першої інстанції керувався загальними правилами відшкодування шкоди у деліктних правовідносинах, що застосовуються у випадках заподіяння шкоди особами, які не мають інших правовідносин із власником майна.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023року в межах розгляду кримінального провадження № 11-кп/803/1546/23 вказано, що будучи допитаним в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_2 пояснив, що він працевлаштований водієм у ОСОБА_1 та його партнера ФОП ОСОБА_4 , та 14 червня 2019року приблизно о 13-00 год. рухався на автомобілі «VOLVO-FM 12 380» в напрямку м. Полтава на замовлення ФОП ОСОБА_4 , а отже вказував, що він перебуває у трудових відносинах із власником майна, якому була заподіяна шкода, та під час ДТП виконував свої трудові обов`язки.

ОСОБА_1 , будучи допитаним у суді, повідомив, що за кілька днів до аварії він передав ОСОБА_2 вантажний автомобіль з причепом в оренду з правом викупу та умовою, що останній почне ним користуватись після внесення частини оплати, а отже вказував, що між ним та обвинуваченим існували договірні стосунки з приводу користування пошкодженим майном.

Отже, договірні правовідносини виникають на основі добровільної згоди сторін, зафіксованої в договорі, де права та обов`язки визначені заздалегідь. Натомість деліктні правовідносини виникають із факту заподіяння шкоди, коли одна сторона порушила права іншої, і ця шкода не пов`язана з укладеним договором.

Не дослідивши належним чином спірні правовідносини, суд першої інстанції не надав оцінки їх характеру, а саме чи є вони трудовими, випливають з угоди, або мають характер загальних деліктних зобов`язань, а отже не з`ясував і дійсний обсяг відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди, не перевірив наявності у ОСОБА_1 статусу роботодавця відповідача або сторони за цивільно-правовим договором із останнім з приводу користування пошкодженим майном, та не навів належного обґрунтування прийнятого рішення у цій частині з урахуванням фактичних обставин справи і положень цивільного та/або трудового законодавства.

При цьому апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трудових правовідносин.

Навпаки, у додаткових письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що ОСОБА_2 не перебував з ним у трудових правовідносинах під час вчинення кримінального правопорушення /а.с.97-98 том ІІ/.

Так само відсутні і в матеріалах справи докази наявності між сторонами договірних правовідносин, які б давали суду упевнитись з приводу яких правовідносин виник цей спір.

Також, апеляційним судом перевірено, що в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи відсутні відомості щодо наявності між сторонами трудових правовідносин станом на час скоєння ДТП, водночас вбачається 07 червня 2019року ОСОБА_2 було прийнято на роботу та 20 червня 2019року звільнено з роботи в ФОП ОСОБА_5 , однак останнього не було залучено до участі у справі та суд в межах предмету спору, визначеного позивачем, був позбавлений можливості встановлювати зазначені обставини з метою з`ясування природи правовідносин що склалися між учасником ДТП, власником транспортного засобу та відносини щодо працевлаштування відповідача.

Одночасно, в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості щодо надання права використання транспортного засобу належному позивачу іншій особі, відповідачу у справі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож за наведених умов, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів існування між сторонами цивільно-правових чи трудових відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову та відсутності підстав для його задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 5 923,58грн.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 травня 2025року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 5 923,58грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025року.

Судді: