Справа № 201/8762/23
Провадження № 2/201/37/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 липня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори і Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності, в якій просила суд:

-Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2021 року, прийняту державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Черновською Л.Г, - визнати протиправною і скасувати.

-Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , Паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 12.09.2001 р., зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

-Стягнути на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_2 .

16 жовтня 2020 року вона звернулася до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після чого було відкрито спадкову справу № 402/2020.

Надалі, 16 квітня 2021 року, державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Черновською Л.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої, відмовлено ОСОБА_1 у проведені процедури державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки, зокрема, «відсутня реєстрація права власності по причині самочинного будівництва».

Дану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. З наступних підстав.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 та Акту від 29 січня 2021 року усі об`єкти були збудовані до 1992 року та в цілому, відповідають вимогам нормативно-правових актів.

У листі від 24 листопада 2020 року КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради вказано, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 відомості про реєстрацію права власності відсутні. Проте зазначено, що домоволодіння за цією адресою побудовано самочинно, про що виставлені відповідні штампи (рік побудови житлового будинку літ.А-1 1959р.)

Оскільки всі об`єкти згідно акту було збудовано до 1992 року то оформлення свідоцтва про право власності на об`єкти, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації

Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.

Позивачем наданий технічний паспорт, на вищевказаний будинок, з якого вбачається, що всі будівельні роботи завершені до 05 серпня 1992 року.

Згідно листа від 24 листопада 2020 Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради вказано, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 відомості про реєстрацію права власності відсутні. З врахуванням наведеного, належною та допустимою підставою для визнання та реєстрації права власності в порядку спадкування на вказаний об`єкт є технічний паспорт об`єкта.

Оскільки, належними документами технічним паспортом об`єкта підтверджено, що житловий будинок АДРЕСА_2 не є самочинним будівництвом, побудований до 1992 року, у зв`язку з цим, постанова від 16 квітня 2021 року державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. є протиправною та підлягає скасуванню.

В той же час, згідно пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності на вказаний об`єкт.

Усі перелічені документи, що доводять зазначені обставини надавались нотаріусу проте останньою було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій (т. 1 а.с. 1-9).

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 липня 2023 указана позовна заява передана для розгляду судді Антонюку О.А. (т. 1 а.с. 53-54).

Ухвалою судді від 02 серпня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори і Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності було відкрито (т. 1 а.с. 55-).

23 грудня 2023 року ухвалою суду провадження у справі було закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 112 - 114).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року апеляційну скаргу Бєликова Вадима Ігоровича який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року про закриття провадження - скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 238-241).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 січня 2025 року указана справа передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 2 а.с. 1- 2).

08 січня 2025 року ухвалою судді справу залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків (т. 2 а.с. 4-6).

13 січня 2025 року представником позивача усунуто виявленні судом недолі цивільної справи (т. 2 а.с. 8-12).

Ухвалою судді від 14 січня 2025 року справу прийнято до провадження (т. 1 а.с. 13-14).

17 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (т. 2 а.с. 35-36)

Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК

Фактичні обставини, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу відповідно до якого змінила прізвище (т. 1 а.с. 17-18).

24 грудня 1999 року ОСОБА_2 залишила заповіт на випадок своєї смерті заповіла все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 65)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 15).

16 жовтня 2020 року позивач звернулася до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після чого було відкрито спадкову справу № 402/2020 (т. 1 а.с. 64).

16 квітня 2021 року, державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Черновською Л.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої, відмовлено ОСОБА_1 у проведені процедури державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки, зокрема, «відсутня реєстрація права власності по причині самочинного будівництва» (т .1 а.с. 19).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 та Акту від 29 січня 2021 року усі об`єкти були збудовані до 1992 року та в цілому, відповідають вимогам нормативно-правових актів (т.1 а.с. 20-28).

У листі від 24 листопада 2020 року КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради вказано, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 відомості про реєстрацію права власності відсутні. Проте зазначено, що домоволодіння за цією адресою побудовано самочинно, про що виставлені відповідні штампи (рік побудови житлового будинку літ.А-1 1959р.) (т. 1 а.с. 29).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтво про право на спадщину.

У частині першій статті 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників. 9 ) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України "Про нотаріат" свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України "Про нотаріат" і належать до його компетенції.

16 жовтня 2020 року позивачем було подано до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після чого було відкрито спадкову справу № 402/2020.

Надалі, 16 квітня 2021 року, державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Черновською Л.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої, відмовлено ОСОБА_1 у проведені процедури державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки, зокрема, «відсутня реєстрація права власності по причині самочинного будівництва».

Дану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 та Акту від 29 січня 2021 року усі об`єкти були збудовані до 1992 року та в цілому, відповідають вимогам нормативно-правових актів.

У листі від 24 листопада 2020 року КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради вказано, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 відомості про реєстрацію права власності відсутні. Проте зазначено, що домоволодіння за цією адресою побудовано самочинно, про що виставлені відповідні штампи (рік побудови житлового будинку літ.А-1 1959р.)

Відповідно до пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав.

Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 та поставі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною другою статті 89 ЦПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спірний житловий будинок було побудовано у 1952 році.

На підтвердження зазначених обставин позивачем, яка у встановленому законом порядку прийняли спадщину, що їй належить з часу її прийняття, було надано документи, які свідчать про належність спадкодавцю на час смерті її матері конкретного спадкового майна, зокрема технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 , Акт від 29 січня 2021 року, відповідно до якого усі об`єкти були збудовані до 1992 року та в цілому, відповідають вимогам нормативно-правових актів, звіт про оцінку майна.

За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що завершений будівництвом у 1952 році спірний спадковий будинок відповідно до його технічної документації є спадковим майном позивача, який у встановленому законом порядку прийняла спадщину і не відмовилась від неї.

При цьому обґрунтованими є доводи позивача про те, що на час будівництва та завершення будівництва спірного житлового будинку до 05 серпня 1992 року, реєстрація права власності на нього не вимагалась, а згідно діючого Порядку належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його основної технічної інвентаризації, проведеної у 2021 році.

Оскільки, належними документами технічним паспортом об`єкта підтверджено, що житловий будинок АДРЕСА_2 не є самочинним будівництвом, побудований до 1992 року, у зв`язку з цим, суд вважає за необхідне постанову від 16 квітня 2021 року державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. скасувати.

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом суд виходить з наступного.

Положеннями частини 1 статті 1218 ЦК України визначено, що д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.1258. ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст.1268, ч. 1,5ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України "Про нотаріат", глава 7 розділу ІІІ якого, передбачає видачу свідоцтва про право на спадщину.

Так, згідно ч. 1ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (ч. 1ст. 68 Закону України "Про нотаріат").

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом, в зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на будинок порушуються її права на оформлення права власності на спадщину, слід дійти до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2021 року, прийняту державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Черновською Л.Г.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , Паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 12.09.2001 р., зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2025 року.

Суддя С.О. Демидова