КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/4005/25
Провадження № 2/488/2152/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Коваль А.О.,

за участю представника позивача Вознюк О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Мамонтової О.Є., Таворської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Органу опіки і піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного районну Миколаївської міської ради про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У вересні 2025 року до Корабельного районного суду міста Миколаєва в особі представника звернувся позивач - Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного районну Миколаївської міської ради про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, в якому позивач просив суд відібрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідачів аліменти на користь законних представників на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що на території Корабельного району міста Миколаєва за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час мешкає громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати з донькою зареєстровані у Харківській області. В свою чергу, батько ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2016 року з дитиною не спілкується, не приймає участі у житті доньки.

01.09.2025 року близько 12 години до служби у справах дітей зателефонували поліції та попросили приїхати за адресою: АДРЕСА_2 для проведення роботи щодо підтвердження або спростування факту розбещення малолітньої дитини та жорстокого поводження з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пояснив, що після проведення відповідної роботи з дитиною та її законним представником, факт розбещення малолітньої було спростовано, однак під час опитування ОСОБА_4 повідомила про страх перед матір`ю та її співмешканцем, часті конфлікти між ними та випадки образ і побиття.

Зазначила, що на підставі з`ясованих фактів, відносно матері - ОСОБА_1 протокол не складено, але був винесений терміновий заборонний припис кривдника № 528801, який забороняє матері 10 днів спілкуватися з донькою та перебувати у місці проживання дитини, також Службою у справах дітей складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, в якому зазначено, що внаслідок фізичного насильства з боку матері на тілі дівчинки були синці.

Після закінчення проведення опитувань дитини та її матері представниками поліції, службою у справах дітей була викликана карета швидкої допомоги, якою малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі представників служби у справах дітей та представника ювенальної поліції доставлена до КНП ММР «Миколаївська дитяча лікарня № 2».

За клопотанням служби у справах дітей, скликане позачергове засідання комісії з захисту прав дитини, де затверджене рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про негайне відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05.09.2025 № 1334 дитина відібрана від батьків. Згідно наказу служби у справах дітей адміністрації Заводського району від 05.09.2025 № 179 ОСОБА_3 передана до сім`ї патронатного вихователя, ОСОБА_5 , який проживає за адресою: Залізничне селище, 499 у м. Миколаєві Миколаївської області

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом в інтересах неповнолітньої дитини.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва суду від 16.09.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.10.2025 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання викликано малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та представника Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради. Службу у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради зобов`язано забезпечити участь її представника у зв`язку з необхідністю заслуховування малолітньої дитини. Миколаївський міський центр соціальних служб зобов`язано забезпечити участь психолога, який має надати суду документи, що підтверджують його повноваження та посаду. Копії ухвали направлено учасникам справи.

Позиції учасників справи

Представник позивача Органу опіки і піклування Миколаївської міської ради Вознюк О.В., у судовому засіданні, призначеному на 27.11.2025 року, просила суд винести рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_1 , у судових засіданнях, призначених на 22.10.2025 року та 27.11.2025 року, категорично заперечувала проти задоволення позову, вказала що усвідомила неправомірність власної поведінки, розуміє необхідність відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків та створила належні умов для дитини. Окрім того, зазначила, що регулярно відвідує всі призначені фахівцями Центру соціальних служб бесіди та консультації, спрямовані на виправлення ситуації в сім`ї. За її словами, вона заперечує проти відібрання дитини та очікує повернення доньки додому.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради Таворська Л.В., просила суд винести рішення відповідно до норм чинного законодавства, до матеріалів справи долучила акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 25.11.2025 року, в якому зазначено, що для проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , створені необхідні умови для проживання та виховання.

Представник центру Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради психолог Новікова Г.В. вказала, що з ОСОБА_1 проведено психологічно-педагогічні бесіди, які остання відвідує регулярно, роботи з родиною продовжується.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , думку якої було заслухано у судовому засіданні 27.11.2025 року, у присутності представника Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та психолога Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради, яка вказала, що бажає повернутися додому до матері. Дитина повідомила, що мама кожного дня з нею спілкується, цікавитися її станом та життям, і висловила переконання, що життя поруч із рідною матір`ю для неї є найкращим варіантом.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На території Корабельного району міста Миколаєва за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час мешкає громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Мати з донькою зареєстровані у Харківській області, що підтверджується відповіддю № 1773435 від 15.09.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру .

Батько ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2016 року з дитиною не спілкується, не приймає участі у житті доньки.

Відповідно до відповіді Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області на лист від 05.09.2025 року, працівниками служби спільно з поліцейськими офіцерами громади було здійснено виїзди за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_2 . Двері за вказаною адресою ніхто не відчинив, у поштовій скриньці залишено контактні дані для зворотного зв`язку, однак ніхто не зателефонував. У зв`язку з цим скласти акт обстеження умов проживання та отримати пояснення від зазначеної особи не представилось можливим.

01.09.2025 близько 12 години до служби у справах дітей зателефонували поліції та попросили приїхати за адресою: АДРЕСА_2 для проведення роботи щодо підтвердження або спростування факту розбещення малолітньої дитини та жорстокого поводження з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після проведення відповідної роботи з дитиною та її законним представником, факт розбещення малолітньої було спростовано.

Відповідно до наданих до суду пояснень ОСОБА_3 від 01.09.2025 року, було встановлено, що дитина категорично не хоче йти додому, так як боїться матір ОСОБА_1 та її співмешканця ОСОБА_6 , які можуть вчиняти щодо неї домашнє насильство.

Відносно матері протокол складено не було, але був винесений терміновий заборонний припис кривдника № 528801, який забороняє матері 10 днів спілкуватися з донькою та перебувати у місці проживання дитини.

Службою у справах дітей складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, в якому зазначено, що внаслідок фізичного насильства з боку матері на тілі дівчинки були синці. В цьому ж акті мати дитини залишила коментар, в якому вказала, що заперечує проти позбавлення батьківських прав. Спеціаліст служби у відповідній графі також зазначив, що з родиною можливо проводити роботу за участю психолога.

Після закінчення проведення опитувань дитини та її матері представниками поліції, службою у справах дітей була викликана карета швидкої допомоги, якою малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі представників служби у справах дітей та представника ювенальної поліції доставлена до КНП ММР «Миколаївська дитяча лікарня № 2».

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05.09.2025 № 1334 дитина відібрана від батьків.

Згідно наказу служби у справах дітей адміністрації Заводського району від 05.09.2025 № 179 ОСОБА_3 передана до сім`ї патронатного вихователя, ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується актом передач дитини від 05.09.2025 року.

Відповідно до Характеристики ОСОБА_3 , учениці 7-Б класу Миколаївського ліцею №40, вона має навчальні досягнення на достатньому та середньому рівнях, загальний фізичний розвиток добрий. Дівчинка володіє здібностями для досягнення кращих результатів, проте наразі не реалізує свій потенціал у повній мірі. У класному колективі поводиться доброзичливо, підтримує стосунки з однолітками, іноді проявляє імпульсивність та нестриманість. У 20242025 навчальному році мати ОСОБА_4 приділяла їй значну увагу, виходила на батьківські збори. У 2025 році мати була відсутня на батьківських зборах, а 2025 році ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 дівчинка не вийшла на перший урок, хоча телефоном о 7:45 цікавилася форматом навчання.

Відповідно до наданого до суду акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 25.11.2025 року, в якому зазначено, що для проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , створені необхідні умови для проживання та виховання. Дане житло мати винаймає з жовтня 2025 року, наявне окреме ліжко, особисті речі на всі пори року, шафа для одягу, стіл для навчання, будинок умебльований усім необхідним, але відсутнє опалення, будинок обігрівається електроприладами.

Відповідно до наданої інформації Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради з гр. ОСОБА_1 проведено психолого-педагогічні бесіди щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, створення та підтримки належних умов проживання, відповідального ставлення до власного життя і здоров`я та життя і здоров`я дитини, переваг виховання дитини в біологічній сім`ї, негативних наслідків вживання алкогольних напоїв. Жінку проконсультовано щодо діяльність Миколаївського міського центру соціальних служб та запропоновано допомогу спеціалістів. З метою отримання правничої допомоги ОСОБА_7 перенаправлено до Миколаївського бюро правничої допомоги, також перенаправлено до партнерських Громадських організацій. Родина перебуває на контролі та у супроводі відповідних служб.

Мотиви суду

Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу відібрання дітей від батьків з позбавленням/без позбавлення батьківських прав, врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також нормами СК України.

При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні, та відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №15123/03).

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст.51 ).

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч.1,2 ст.3 Конвенції).

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст.18 Конвенції).

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.1,2 ст.27 Конвенції).

Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, відповідно до ст. 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з статтею 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

За приписами ч. 1-3,5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1-4 ст.157 СК України).

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (п.2 ч.1 ст. 164 СК України).

Згідно з національним законодавством, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п.2-5 ч.1 ст.164 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується захистом дитини від небезпеки, має бути доведено реальне існування такої небезпеки. При ухваленні рішення про відібрання дитини слід з`ясувати, чи зазнаватиме вона жорстокого поводження, недостатнього піклування чи емоційної підтримки, або чи виправдане встановлення державної опіки станом її здоров`я. Водночас, потенційно більш сприятливе середовище не є достатньою підставою для примусового відібрання дитини від батьків, а проблеми у сім`ї можна вирішувати менш радикальними заходами, зокрема через соціальне консультування та цільову підтримку (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).

Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору, який стосується інтересів дитини, превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках.

Так, основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.1 ст.164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у наведеній нормі ч.1 ст.170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються доказами, обсяг батьківських прав може бути обмежений або припинений.

Водночас, суд відмічає, що при розгляді даної цивільної справи встановлено, що відповідач усвідомила свою протиправну поведінку, наразі створила належні умови для проживання з донькою, розуміє важливість відповідального ставлення до батьківства, життя та здоров`я власного та дитини, усвідомлює переваги виховання дитини у біологічній сім`ї та вважає, що донці буде краще перебувати з нею.

Даючи оцінку поведінці та діям матері під час судового провадження суд відмічає, що дії останньої загалом направлені на покращення ситуації щодо виховання малолітньої ОСОБА_3 , наразі відсутня небезпеки для життя, здоров`я та морального виховання дитини, а залишення її з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини, сприяє збереженню сімейних зв`язків та підтриманню стабільного, безпечного і сприятливого середовища для її розвитку.

Постановою КЦС ВС від 13 серпня 2025 року у справі № 369/8018/23 встановлено, що суд перевіряє наявність підстав для позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав саме на час ухвалення рішення, а не на момент прийняття відповідного рішення органом опіки та піклування про негайне відібрання дитини. Якщо суд дійде висновку, що обставини для позбавлення батьківських прав або відібрання дитини на момент ухвалення рішення відпали, він відмовляє у задоволенні позову.

Наведене вище узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10. 2018 у справі № 402/428/16.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у Постанові від 25.03.2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З огляду на викладену вище правову позицію, у судовому засіданні, яке відбулося 27.11.2025 року було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , в присутності представника Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та психолога Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради, яка підтвердила своє бажання жити з рідною мамою.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та позиції сторін, а також врахувавши мотиви, викладені в рішенні, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відбрання дитини від матері, адже відсутня небезпека для життя, здоров`я, морального виховання для малолітньої дитини - ОСОБА_3 під час її проживання з матір`ю ОСОБА_1 , що дозволяє залишити дитину під опікою матері. Орім того, родина перебуватиме під наглядом Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та спеціалістів Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради.

Оскільки суд дійшов висновку, що немає підстав для відібрання малолітньої ОСОБА_3 , підстав для стягнення аліментів з відповідачки за позовом органу опіки та піклування не вбачається.

Щодо судових витрат

За приписами ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у справі має місце дві позовні вимоги: по першій судовий збір не справляється (п.12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»), по другій, у якій необхідно відмовити позивач звільнений від його сплати (п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак судові витрати у цій справі компенсуються за рахунок держави.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 280-289, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Органу опіки і піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного районну Миколаївської міської ради про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради ( , адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20,)

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради (адреса: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 314).

Суддя Я.А. Чернявська