Справа № 212/9756/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В., за участі секретаря судового засідання Терещук М.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Пархомчук С.В. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 30.10.2025, а потім на 24.11.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача при зверненні до суду із позовом просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, заперечень проти ухвалення заочного рішення не висловив. Відповідач просив відкласти судове засідання, призначене на 30.10.2025, у зв`язку з наміром добровільно погасити борг; про наступну дату судового засідання був повідомлений під підпис, однак до суду не з`явився.

24 листопада 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява, не підписана в передбачений законом спосіб (електронним цифровим підписом), від ОСОБА_1 , якою він повідомив суд, що позивач не надав йому реквізити для сплати боргу; питав, чи може він отримати реквізити, зазначені ними у позові.

Отже, суд оцінив відповідну заяву ОСОБА_1 як подану у позапроцесуальний спосіб, що не дає можливості суду ідентифікувати особу заявника, та не бере її до уваги під час вирішення спору.

Оскільки відповідач був обізнаний про дату слухання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, наявні підстави для розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 9 840,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3 000,00 гривень; заборгованості за комісіями і відсотками 1 710,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5 130,00 грн; заявив також про стягнення судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Позов обґрунтував таким. 25.10.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 з допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора) було укладено кредитний договір № 1179563 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума виданого кредиту становить 3 000 грн, дата надання кредиту 25.10.2020, строк кредитування 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90% на день. Відповідач умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. 28.04.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу № 1-28/04/2021 за яким за яким ТОВ «Лінеура Україна» передав ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 1179563 за реєстром боржників, на підставі ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача. 28.04.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1179563 ТОВ «ФК Айконс», в зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача.

Відповідач правом надання відзиву не скористався, будь-які клопотання, заяви відсутні.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25.10.2020 року між ТОВ «Лінеура» та відповідачем укладено Договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 1179563 (далі - «Кредитний договір»), який відповідач разом з графіком платежів підписав електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (а. с. 17-20).

Кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі. Умовами цього договору передбачено, що кредит надається на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на платіжну картку відповідача, зазначену ним в особистому кабінеті, що має наступні реквізити: НОМЕР_1 . Строк кредитування становить 30 днів (п. 1.3.); знижена процентна ставка становить 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і застосовується у межах строку кредитування, якщо клієнт у цей строк здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, які слідують за датою повернення кредиту (пп. 1.4.1.); стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і застосовується у межах строку кредитування, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп. 1.4.1. цього договору (пп. 1.4.2.). Строк повернення позики та сплати нарахованих процентів визначений графіком платежів, що міститься у додатку 1 до Договору 24.11.2020 року.

Довідка про ідентифікацію ТОВ «Лінеура Україна» підтверджує ідентифікацію ОСОБА_1 , підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (а. с. 16).

Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 21.05.2025 підтверджує обставину видачі відповідачу кредитних коштів 25.10.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 (а. с. 32).

28.04.2021 на підставі договору факторингу № 1-28/04/2021 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» до боржника за кредитним договором № 1179563 (а. с. 25-28).

Як свідчить витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/04/2021 від 28.04.2021 р., заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3 000 грн, залишок по відсотках зазначений в розмірі 1 710 грн, прострочені відсотки 5 130 грн, загальна сума заборгованості за кредитом становить 9 840 грн (а. с. 15).

За договором № 1-28/04/2021 відступлення права вимоги від 28.04.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило право вимоги за кредитним договором № 1179563 ТОВ «ФК Айконс» (а. с. 21-22).

Як свідчить витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/04/2021 від 28.04.2021 р., заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3 000 грн, залишок по відсотках зазначений в розмірі 1 710 грн, прострочені відсотки 5 130 грн, загальна сума заборгованості за кредитом становить 9 840 грн (а. с. 13).

Отже, між ТОВ «Лінеура Україна» як первісним кредитором та відповідачем склалися відносини споживчого кредитування; право вимоги за укладеним між ними кредитним договором було передано 28.04.2021 до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», а від нього до позивача. Обставини кредитування та перерахування кредитних коштів суд вважає доведеними. Залишається питання, чи правомірно нараховані кредиторами відсотки за користування кредитом?

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Щодо процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до умов Договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 1179563 від 25.10.2020, сторони погодили умову, що максимальний строк користування кредитом становить 30 календарних днів (п. 1.3.). Таким чином, суд встановив, що строк кредитування, про який домовилися сторони, становить 30 календарних днів тобто з 25.10.2020 до 24.11.2020. Доказів того, що між сторонами був погоджений інший строк кредитування або відбулася пролонгація такого строку, позивач не надав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Актуальна судова практика тлумачить день повернення позики як останній день строку кредитування тобто строку, на який виданий кредит (про який домовилися сторони).

Відповідно, проценти нараховані після спливу такого строку кредитування безпідставні і не належать до стягнення.

Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом…припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування». Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 54). Актуальна практика Верховного Суду дотримується саме такої позиції.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом у цій справі лише в межах 30 календарних днів з моменту видачі кредиту з розрахунку 1,9 % за кожен календарний день на суму фактичного залишку заборгованості. Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий первісним кредитором, відповідачем не здійснювалися заходи, спрямовані на погашення основної заборгованості. Отже, правомірно нараховані відсотки становлять 1 710 грн (3 000 грн х 1,9% х 30 днів).

Відсотки, нараховані за строк понад 30 календарних днів первісним кредитором, суд вважає безпідставно нарахованими.

Відтак, суд доходить висновку про доцільність часткового задоволення вимоги про стягнення нарахованих відсотків в розмірі 1 710,00 грн.

Нарахування та стягнення комісії умовами Кредитного договору не передбачено, тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями та відсотками в розмірі 1 710 грн суд відмовляє за недоведеністю. Заявляючи цю вимогу, позивач також не зазначив про точні суми комісій та відсотків, які включені до вказаної суми (не розділив їх); розрахунку комісій не надав.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

У позовній заяві позивач також зазначив, що орієнтовні судові витрати включають у себе витрати на правничу допомогу в розмірі 12 922,40 грн. 28 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подав заяву про розподіл судових витрат з доказами їх понесення.

Суд встановив, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн підтверджуються такими документами: Договором про надання правничої допомоги від 16.06.2025 (а. с. 23), Актом про отримання правової допомоги від 21.10.2025 (а. с. 49).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір та витрати на правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 422,40 грн має бути стягнутий з відповідача у розмірі 1 159,36 грн, а витрати на правничу допомогу - у розмірі 5 025,30 грн.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» заборгованість за Договором № 1179563 в розмірі 4 710,00 (чотири тисячі сімсот десять) гривень, з яких: 3 000 грн основний заборгованість за договором, 1 710 грн заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» судовий збір в розмірі 1 159,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 025,30 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс», , юридична адреса: вул. Саперне Поле, 12, місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 01 грудня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець