Справа № 439/1862/24 Головуючий у 1 інстанції: Рахімова О.В.
Провадження № 22-ц/811/1878/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6000 доларів США та сплачений судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.07.2022 року позичив відповідачу 6000 доларів США, з умовою повернення вказаної суми до 06.08.2022 року.

Підтвердженням укладення між ними договору позики є власноручно написана відповідачем розписка.

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором у строки, вказані в борговій розписці, не виконав і позичені гроші не повернув, що змусило позивача звернутись за захистом порушеного права до суду.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначав, що 06.07.2022 року позичив відповідачу ОСОБА_3 6000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 06.08.2022 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою, копію якої він надав суду, вказуючи, що оригінал розписки знаходиться у нього ( ОСОБА_2 ).

Додає, що підписавши розписку, відповідач акцептував борг перед позивачем на вказану у розписці суму.

Вважає, що суд першої інстанції не вправі був вимагати у нього оригінал розписки.

18.06.2025 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта, наголошуючи на тому, що жодних зобов`язань перед позивачем він не має і позивачем не надано суду оригіналу розписки від 06.07.2022 року, як документа, що підтверджує боргове зобов`язання ОСОБА_3 , а отже, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником.

В судове засідання апеляційного суду 28 жовтня 2025 року позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у його відсутності.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 10 листопада 2025 року о 14:30, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відрядженні в період з 06 по 07 листопада 2025 року включно.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У частині першій статті 1047 ЦК України вказано, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю, розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №707/2606/16-ц

У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І, навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Таким чином, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики.

Правильність такого висновку суду підтверджується усталеною судовою практикою Верховного Суду (див. постанову Верховного Суду від 19 листопада 2025 року в справі №760/2567/20, провадження №61-6898св25).

За обставинами даної справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, позивач покликався на розписку відповідача від 06.07.2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які зобов`язувався повернути повністю до 06.08.2022 року.

Копію такої розписки позивач ОСОБА_2 долучив до позовної заяви (а.с.4), однак, у зв`язку із запереченнями відповідача щодо існування боргового зобов`язання перед позивачем за даною розпискою, вимогу суду в ухвалі від 20 березня 2025 року (а.с.128-129) надати для дослідження оригінал розписки позивач не виконав і оригінал розписки від 06.07.2022 року не надав, належним чином не обґрунтувавши причини неможливості надання суду оригіналу розписки, тому, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та висновків Верховного Суду, які в силу вимог статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування при розгляді справ з подібними правовідносинами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на порушення судом першої інстанції норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич