Провадження №2/523/66/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 5 в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, буд.10А), третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6), про зняття арешту з нерухомого майна та виключення записів про обтяження,

Установив

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив зобов`язати Хаджибейський (Малиновський) ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) зняти арешт та виключити записи заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: з квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності №1571/02 від 26 грудня 2002 року.

Однак, позивач не має можливості вільно володіти та розпоряджатись вищезазначеним майном з огляду на те, що на її квартиру помилково був накладений арешт.

Помилковість даного рішення підтверджується Постановою про зняття арешту з майна боржника від 28 березня 2006 року, затвердженою Начальником Першої державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси Калашніковим Р.В. В цій постанові зазначено: «18.10.2005 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження серії АА №255856 (копія АВ №984159) про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_2 . Згідно ксерокопії паспорту ОСОБА_1 , яка є власницею вказаної квартири, не є боржником - рік народження боржниці 1969 р.н., а власниці квартири 1947 р.н. Арешт накладений помилково, в зв`язку з цим необхідно зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , 1947 року народження».

Цією постановою від 28 березня 2006 року арешт мав бути знятий одразу після її винесення, проте нещодавно, в березні 2024 року, позивач дізналась, що на її квартиру досі накладене обтяження, яке підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

Позивачем проводились досудові заходи врегулювання спору. 18.03.2024 р. ОСОБА_1 зверталась до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) з заявою про зняття арешту. 05.04.2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь №1792/Д-1930-03/03.02-06, де було зазначено, що підстави для скасування арешту відсутні.

Окрім того 28.03.2024 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою про зняття арешту до начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби в м. Одеса ПМУМЮ (м. Одеса) Коваленка В.О., проте відповіді не отримала.

24.04.2024 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса), де отримала відповідь № 2125/Д-2750-03.2-06 від 26.04.2024 р., де вказано: «Перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження, в рамках якого накладено вищезазначений арешт - не встановлено. Також зазначено, що виконавчі провадження підлягають знищенню після закінчення трирічного строку зберігання, тому відповідно будь-яких документів щодо цього виконавчого провадження уже немає, у зв`язку з чим встановити підстави накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 - не видається можливим.».

У зв`язку з вищезазначеним та з тим, що ОСОБА_1 не була стороною в судовій справі, по якій накладено арешт, та відсутністю матеріалів виконавчого провадження, а також те, що обтяження на майно позивача було накладено помилково, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою з метою зобов`язання органів державної влади зняти арешт та внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та, зокрема, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 27 вересня 2024 року було відкрито позовне провадження по зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 22).

25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси.

Після декількох змін статусів відповідачів та третіх осіб, позивачем визначено відповідачем Хаджибейський (Малиновський) ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, буд.10А), третьою особою Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6), третя особа: Малиновська державна нотаріальна контора у м. Одеса (65072, м. Одеса, пл. Бориса Дерев`янка, буд. 1). (а.с. 75,76).

Ухвалою суду від 22 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, буд.10А), третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6), про зняття арешту з нерухомого майна та виключення записів про обтяження. (а.с. 89).

Позивач надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином, відзив на позов не подали та з заявою про відкладення розгляду справи не звертались, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вимог ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності №1571/02 від 26 грудня 2002 року. (а.с. 10,11).

Однак, позивач не має можливості вільно володіти та розпоряджатись вищезазначеним майном з огляду на те, що на її квартиру помилково був накладений арешт.

Помилковість даного рішення підтверджується Постановою про зняття арешту з майна боржника від 28 березня 2006 року, затвердженою Начальником Першої державної виконавчої служби в Малиновському районі м. Одеси Калашніковим Р.В. В цій постанові зазначено: «18.10.2005 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження серії АА №255856 (копія АВ №984159) про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_2 . Згідно ксерокопії паспорту ОСОБА_1 , яка є власницею вказаної квартири, не є боржником - рік народження боржниці 1969 р.н., а власниці квартири 1947 р.н. Арешт накладений помилково, в зв`язку з цим необхідно зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , 1947 року народження». (а.с. 12).

Цією постановою від 28 березня 2006 року арешт мав бути знятий одразу після її винесення, проте нещодавно, в березні 2024 року, позивач дізналась, що на її квартиру досі накладене обтяження, яке підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

Позивачем проводились досудові заходи врегулювання спору. 18.03.2024 р. ОСОБА_1 зверталась до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) з заявою про зняття арешту. 05.04.2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь №1792/Д-1930-03/03.02-06, де було зазначено, що підстави для скасування арешту відсутні.

Окрім того 28.03.2024 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою про зняття арешту до начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби в м. Одеса ПМУМЮ (м. Одеса) Коваленка В.О., проте відповіді не отримала.

24.04.2024 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса), де отримала відповідь № 2125/Д-2750-03.2-06 від 26.04.2024 р., де вказано: «Перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження, в рамках якого накладено вищезазначений арешт - не встановлено. Також зазначено, що виконавчі провадження підлягають знищенню після закінчення трирічного строку зберігання, тому відповідно будь-яких документів щодо цього виконавчого провадження уже немає, у зв`язку з чим встановити підстави накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 - не видається можливим.». (а.с. 14-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост. 41 Конституції України, ст.ст. 386,381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно до ч.ч.1,2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки накладено арешт на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження, яке знищено та зазначений арешт порушує законні права та він перешкоджає у реалізації права на вільне володіння майном.

Керуючись ст.ст. 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 211, 223, 259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (65005, м. Одеса, вул. Старицького, буд.10А), третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6), про зняття арешту з нерухомого майна та виключення записів про обтяження задовольнити.

Зобов`язати Хаджибейський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) зняти арешт та виключити записи заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: з квартири АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Пересипський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя