ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2564/25
Провадження №2/477/1791/25
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншому суду

21 листопада 2025 року м. Миколаїв

Суддя Вітовського районного суду Миколаївської області Саукова А.А.., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

До Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що дана справа не підсудна Вітовському районному суду Миколаївської області та справу слід направити для розгляду за підсудністю, з огляду на наступне.

Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

Так, за правилами загальної підсудності, передбаченими ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Відповідно до ч. 6, ч 8. ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається з довідки від 06.02.2024 року позивач зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , є внутрішньо переміщеною особою (ВПО).

Відповідно до ч.ч.3 1ст. 1 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 № 1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженапостановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509.

Відповідно до п.1 вказаної Постанови довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з п.9 Правил реєстрації місця проживання, що затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016(в редакції, яка була чинна до 15.08.2017 включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Отже, у разі можливості вибору альтернативної підсудності позивачем, він може звернутись до суду як за місцем реєстрації, так і за своїм місцем фактичного проживання.

Проте, позивач, звертаючись до суду, не навів жодної обставини, яка б давала йому можливість скористатись наданим йому процесуальним правом обрати суд та звернутись до Вітовського районного суду Миколаївської області, за своїм місцем фактичного проживання.

Підстав, які б надали право позивачу обирати альтернативну підсудність згідно ст. 28 ЦПК України та подати позов до Вітовського районного суду Миколаївської області, з матеріалів справи не вбачається. Обґрунтовуючи підсудність, представник позивача посилається на ч.2 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Однак суду не надані докази того, що на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді № 2029942 від 21 листопада 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, справа мала б бути підсудна Каховському міськрайонному суду Херсонської області.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 №566/0/15-23 запропоновано змінити територіальну підсудність судових справ судів Херсонської області, а саме: Верхньорогачицького районного суду Херсонської області, Великолепетиського районного суду Херсонської області, Нижньосірогозького районного суду Херсонської області, Новокаховського міського суду Херсонської області, Каховського міськрайонного суду Херсонської області, Горностаївського районного суду Херсонської області шляхом передачі судових справ Нововоронцовському районному суду Херсонської області.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до території Вітовського районного суду Миколаївської області, тому справу необхідно передати за підсудністю до Нововоронцовського районного суду Херсонської області, за місцем реєстрації відповідача.

Керуючись статтями 31, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №477/2564/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати за підсудністю на розгляд до Нововоронцовського районного суду Херсонської області, в зв`язку з її непідсудністю Вітовському районному суду Миколаївської області.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання заявником її копії.

Суддя А.А.Саукова