Справа № 214/7595/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сіденко С.І.,

за участю: секретаря судового засідання Розстальної К.В.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , та третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про розірвання шлюбу та про захист прав дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 вказавши третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про розірвання шлюбу та про захист прав дитини,та просить суд ухвалити рішення яким:

-розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що був зареєстрований 11 червня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №1769.

-встановити факт того, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), без будь якої сторонньої допомоги та без участі матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) чи інших осіб.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він та відповідачка ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №1769 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 . Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_4 . Сімейне життя позивача та відповідача з часом погіршилося, в наслідок чого призвело до того, що фактично припинили шлюбні відносини. З 2021 року по теперішній час кожен з нас живе окремим життям та своїми інтересами. Посилається на те, що кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що свідчить про неможливість спільного проживання та ведення спільного господарства. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам шлюбу. Дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Позивач намагається забезпечити дочку всім необхідним, дбає про неї створює належні умови для проживання, лікування, має стабільний середній заробіток, здатний забезпечити усім необхідним, позивач вважає, що визначення місця проживання дочки разом з батьком відповідатиме її якнайкращим інтересам.

Ухвалою від 06 серпня 2025 року відкрито провадження по вищевказаній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Позивач, через канцелярію суду надано уточнену позовну заяву та клопотання про витребування доказів з Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради акт обстеження умов проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Після усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали від 12.08.2025 року про залишення позову без руху, позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі згідно статей 185-186 ЦПК України, відсутні, справа підсудна даному суду, тому її слід прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі.

Ухвалою від 18 серпня 2025 року розгляду справи призначено в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року залучено до участі таких справ - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради та ІНФОРМАЦІЯ_5 , Міністерство оборони України.

20 жовтня 2025 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_6 , надійшло клопотання, де зазначено, що ОСОБА_2 , з 10.03.2009 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року залучено до участі таких справ ІНФОРМАЦІЯ_8 , замість ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою від 21 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні суду, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від начальника органу опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради надійшло клопотання, про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання покладається на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України, надав пояснення при вирішенні справи та прийняти законе рішення

ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явились, письмових пояснень з приводу заявлених вимог до суду не подали.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що дитину бачить весь час з батьком, дбає про неї сам, дитина охайна, гарно одягнення, сам нею піклується, забезпечує її всім необхідним, проводить з нею час, сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, маму взагалі ніколи не бачила. Часто бачу, як до позивача ОСОБА_2 приходить няня, яка допомагає доглядати дитину, все купляє дитині сам, позивач розповідав, що дитині було 3-4 місяця, мама пішла від сім`ї.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що протягом трьох місяців допомагаю позивачеві доглядати дитину, він сам про неї піклується, дитина охайна, чиста, в дитині є іграшки, накормлена. Батько сильно любить свою доньку, мама їх покинула, пішла до іншого чоловіка.

Заслухавши пояснення учасників справи присутніх у судовому засіданні, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України).

Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 11 червня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №1769.

Відповідно до положень статей 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбні відносини між сторонами припинені, тому аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя не веде спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим, а отже з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини сторони по даній справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Дочка ОСОБА_4 проживає разом з позивачем за адресою : АДРЕСА_1 .

Трьох кімнатна квартира, за адресою де мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , житло орендоване, підтвердженням цього є Договір оренди квартири від 20.07.2023 року.

Відповідно до акту приймання передачі квартири від 20.07.2023 року, знаходиться в задовільному стані, придатне для проживання.

Актом обстеження умов проживання виданого 28.08.2025 року встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання. Квартира облаштована відповідно до усіх норм комфортного перебування дитини, в дитячій кімнаті наявні меблі, іграшки, є окрема зона для відпочинку, що сприяє комфортному перебуванню дитини вдома.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 255/15148/13-ц (провадження № 61-22808св18) зазначено, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не має в Україні виключно обов`язкового характеру, у той час як Конвенція про права дитини, у якій реалізовано принцип пріоритету інтересів дитини понад усім, ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, її положення є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зауважено, що законодавство України не містить правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З огляду на надані суду докази, судом становлено, що дочка сторін по справі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 фактично проживає разом з батьком, який піклується про її соціальний і духовний розвиток, здоров`я, матеріально утримує, дочку з ним має сталі соціальні зв`язки на відміну від матері.

Відповідно до наданого суду Службою у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради акту обстеження умов проживання від 28.08.2025 року за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою АДРЕСА_1 для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина облаштовано ігровий куточок, в наявності ліжечко, постільна білизна. Присутні в достатній кількості одяг та взуття відповідно до віку за сезоном. Крім того квартира забезпечена тепло-, газо-, електро, водопостачанням та водовідведенням, в робочому стані, квартира умебльована технікою.

Суд зауважує, що нормами права, які суд застосовує до спірних правовідносин, під місцем проживання дитини визначають не конкретну адресу з вказівкою населеного пункту, вулиці будинку/квартири, а саме особу, з якою має проживати дитина. Крім того, місце проживання може бути змінено з різних причин, в тому числі з причин покращення житлово-побутових умов для дітей. Вказання конкретної адреси місця проживання у рішенні суду у майбутньому може утруднити виконання рішення у разі зміни адреси. Тому, суд ухвалюючи рішення, обмежується визначенням місця проживання дітей разом з батьком, без зазначення адреси.

В частині позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання дітей батьком необхідно зазначити наступне.

Встановлення факту, про який просить позивач стосується прав та обов`язків відповідача щодо виховання дитини, тому вирішення цього питання здійснюється в порядку позовного, а не окремого провадження. Цьому питанню суд надав правову оцінку в ухвалі.

Судом із досліджених доказів встановлено, що дитина сторін по справі проживає та повністю перебувають на утриманні батька. Він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком, несе витрати на її виховання, батьком створені найкращі умови для дитини. Батько має змогу забезпечити усім необхідним свою дитину, постійно слідкує за її станом здоров`я.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_2 своєї дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідне для захисту її прав та інтересів, оформлення документів щодо соціальної допомоги, вирішення питань щодо переміщення дочки без документального оформлення згоди від матері.

Відповідачка по справі разом з родиною не проживає, проживає окремо, що вже само по собі свідчить, що вона не може в силу вказаних обставин об`єктивно здійснювати свої батьківські обов`язки, щодо виховання дитини, будь-яких доказів про те, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки, достатньо приймає участь у вихованні та утриманні дитини, суду не надала.

Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дітей з батьком може їм зашкодити, а також те, що встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує свою дитину, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав одного з батьків дитини є крайнім заходом, суд вважає за необхідне обмежитись встановленням факту самостійного виховання позивачем дитини, не виходить за межі позовних вимог та не позбавляє права матір дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки в подальшому.

На підставі викладеного і у відповідності зі ст.ст. 141, 247, 263-265, 233, 280, 273, 354-355, 430 ЦПК України, суд ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) зареєстрований 11 червня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №1769.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), без будь якої сторонньої допомоги та без участі матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) чи інших осіб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Сіденко С. І.