Справа № 638/9737/25
Провадження № 2/638/5044/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Цвіри Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Пухно М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів та припинення кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів та припинення кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 26.05.2005 року між ОСОБА_1 , та АТ «СЕНС БАНК» було укладено кредитний договір № 820/2-27/21/045/0219.

22.01.2015 Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в складі третейського судді Ярошовця В. М. було прийнято рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 137839,51 гривень, на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", а також витрати, пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 1778,40 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2024 замінено сторону стягувача у виконавчому листі № 755/5322/15-ц виданому Дніпровським районним судом м. Києва 26.03.2015 року з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

На примусове виконання вказаного виконавчого листа Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем було відкрито виконавче провадження № 75562585.

На депозитний рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти позивачем сплачені кошти, яких було достатньо для погашення суми боргу за виконавчим документом, суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження у повному обсязі.

04.11.2024 відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №75562585.

Але, згідно листа відповідача №53964-33.4-б.б. від 22.11.2024 останній зазначив, що досі продовжує нараховувати заборгованість за кредитним договором не дивлячись на повне та фактичне виконання мною судового рішення.

На підставі цього просить суд визнати кредитний договір № 820/2-27/21/045/0219 від 26.05.2005 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «СЕНС БАНК», припиненим у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за ним.

Ухвалою суду від 27 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

04 грудня 2025 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких у задоволення позовних вимог просила відмовити з огляду на наступне.

Позивачем не заперечується, що між сторонами укладено кредитний договір. Взяті за кредитними договором зобов`язання Банк виконав належним чином та у повному обсязі, кредитні кошти були отримані Позивачем у повному обсязі.

Позивачем умови кредитного договору виконувалися неналежним чином, порушувалися строки повернення кредитів та сплати відсотків.

Неналежне виконання Позивачем взятих за кредитним договором зобов`язань призвело до виникнення простроченої заборгованості.

Між сторонами у справі було укладено такі правочини: 24.12.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 851/10/27-11/7-255, за умовами якого Позичальник отримав кредит в розмірі 149 000,00 грн. дол. США зі сплатою 13,00 % річних строком до 10.07.2020 року.

24.12.2007 року між сторонами, в забезпечення виконання умов вказаного Договору було укладено договір застави, згідно умов якого в заставу було передано транспортний засіб - автомобіль марки Skoda Superb Classic, 2007 року випуску, шасі №VIN - НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У даній справі позивач як на підставу позовних вимог посилається на те, що ним в повному обсязі виконано рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації Українським банків від 22.01.2025 року, що підтверджується постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2024 року, що начебто є доказом виконання Позивачем в повному обсязі основного зобов`язання. Відповідач такі доводи позивача вважає безпідставними. У зв`язку із таким тривалим невиконанням зобов`язань за кредитним договором, кредитор зазнав значних збитків та має намір звернувся суду із позовом про стягнення заборгованості нарахованої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат, які є прямими збитками кредитора за невиконання як рішення суду так і основного зобов`язання. У позивача відсутній будь-який доказ того, що ним належним чином виконані свої зобов`язання перед кредитором, що випливають із наведених вище правочинів, до позову не долучено а ні виписки банківської установи, а ні довідки виданої кредитором про належне виконання зобов`язань та відсутність заборгованості.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року замінено сторону стягувача у виконавчому листі №755/5322/15-ц виданому Дніпровським районним судом м. Києва 26.03.2015 року з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

04 листопада 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75562585.

22 листопада 2024 року відповідачем листом повідомлено позивача про те, що АТ «Сенс Банк» підтверджує закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Вказаним листом також повідомлено ОСОБА_1 , що зобов`язання про кредитному договору №820/2-27/21/045/0219 від 26.05.2005 продовжують існувати та станом на 23.11.2024 обліковується прострочена заборгованість.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень статей 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

З аналізу зазначених правових норм слідує, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем.

Як свідчать матеріали справи договір кредиту, договір застави та договір поруки підписані сторонами, всі істотні умови договору були узгоджені між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Велика Плата Верхового Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 надала таки роз`яснення.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У позовній заяві позивач посилається на ст.ст. 598,599 ЦК України та практику Великої Палати Верховного Суду щодо дострокового задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості.

Разом з тим, з наданих позивачем доказів неможливо встановити факт повного виконання кредитних зобов`язань перед відповідачем та дослідити істотні умови кредитного договору, укладеного між сторонами. Доказів того, що рішенням від 22.01.2015 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було стягнуто з ОСОБА_1 достроково суму заборгованості за кредитним договором, що тягне за собою припинення кредитних зобов`язань, матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про залишення позовної заяви без задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить зі змісту положень статті 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263 - 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів та припинення кредитного договору - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (юридична адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ).

Суддя Д.М. Цвіра