Справа №705/6702/23
2/705/379/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Піньковського Р.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шалару О.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 30 вересня 2017 року між сторонами було укладено шлюб. Їхнє подружнє життя не склалось, тому 07.08.2023 рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області вищевказаний шлюб було розірвано.

За час спільного проживання позивач завжди працював, отримував досить високий дохід, який передавав відповідачці, а остання частину цих коштів клала на депозитний рахунок, що був відкритий в АТ «Ощадбанк». Який саме розмір коштів відповідачка розміщувала на депозитному рахунку позивачу не відомо, оскільки він повністю довіряв дружині. Однак, після розірвання шлюбу відповідачка відмовляється добровільно віддати позивачу половину коштів, розміщених на депозитному рахунку.

Просить суд, здійснити розподіл спільного майна подружжя, а саме визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на частину грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходяться на рахунках ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , в АТ «Ощадбанк».

Ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначений розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

На адресу суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Морозом В.П. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає та проти його задоволення заперечує.

В обґрунтування своє позиції відповідач зазначає, що відповідно до положень ст.60 СК України, що презюмується положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом положень ст. ст. 61 та 63 СК України належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Договір банківського вкладу (депозитний договір/депозитний рахунок), який є предметом спору у справі, було укладено ОСОБА_2 з банківською установою за декілька років до шлюбу, а також, більша частина депозитних коштів була вкладена також до шлюбу. Відповідно, грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку ОСОБА_2 в АТ «Ощадбанк» є її особистою приватною власністю.

Більше того, ОСОБА_2 продовжувала вносити грошові кошти на депозитний рахунок і після розлучення, що також впливає на правовий режим даних активів.

У якості доказів, що підтверджують позицію відповідача про те, що грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку, є особистими коштами відповідача є: Договір № 53754723 на вклад «ДОВІРА» на ім`я фізичної особи від 15 вересня 2015 року, який був укладений на ім`я ОСОБА_3 з ПАТ «Державний ощадний банк України»; Квитанція № 53754723 від 15.09.2015 про внесення грошових коштів у розмірі 10 000 грн. за вищевказаним договором; довідка від 02 лютого 2024 року №121.0349-5041, видана АТ «Ощадбанк» щодо депозитного рахунку Відповідача.

Так, відповідно до договору № 53754723 відповідач внесла, а банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3 кошти в сумі 10 000 грн. строком на 6 міс. Вклад вказаної суми підтверджується квитанцією № 53754723. Договором № 53754723 передбачено пролонгацію і продовження його дії. З огляду на це саме кошти (та проценти) за цим договором № 5374723 були внесені нею зі своїх особистих збережень.

Сторони перебували у шлюбі між собою з 30 вересня 2017 року. Рішення від 07.08.2023 у справі № 484/3176/23, яким шлюб розірвано, вступило в законну силу 06.09.2023. Відповідно, усі грошові кошти, які вносились до 30.09.2017 та після 06.09.2023 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 . В свою чергу, в довідці від 02 лютого 2024 року № 121.0349-50 41, яка видана АТ «Ощадбанк», зазначається, що наразі у АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_4 від 12.03.2021. Сума, що знаходиться на рахунку 199 289,57 грн. Даний рахунок відкрито на підставі продовження дії договору № 53754723.

З вищенаведених доказів випливає, що кошти, які розміщені на депозитному рахунку ОСОБА_2 , вносились нею задовго до укладення шлюбу, а отже, такі не можуть бути визнані як такі, що набуті під час шлюбу.

Більше того, Відповідач, повідомила, що навіть кошти, які були вкладені нею під час шлюбу на депозитний рахунок, надавались їй не чоловіком, а близькими родичами (батьками ОСОБА_2 ) і по суті депозитний рахунок це кошти, які призначені для дитячих потреб. Про це достеменно відомо позивачу.

За вказаних причин у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Стороною позивача на адресу суду подано відповідь на відзив, у якій зазначає, що твердження відповідачки що основою сумою, яка вносилась відповідачкою на депозитний рахунок, що був нею відкритий на її ім`я ОСОБА_2 12.03.2021, є кошти від пролонгації договорів, що були відкриті нею ще до укладення шлюбу, не підтверджено жодними доказами.

Також відповідачкою не надано доказів того, що більшість коштів, які нею вкладалися під час шлюбу на депозитний рахунок, надавались їй не чоловіком ОСОБА_1 , а батьками.

Крім цього, представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначають, що між ОСОБА_5 було укладено низку договорів з АТ «ОЩАДБАНК», зокрема: Договір № 53754723 на вклад «ДОВІРА» на ім`я фізичної особи від 15 вересня 2015 р.; Договір № 51217923 на вклад «ПИСАНКА» на ім`я фізичної особи від 12 березня 2015 р.; Договір № 60544723 на вклад «ГНУЧКИЙ» на ім`я фізичної особи від 16 травня 2016 р.; Договір № 62950123 на вклад КАПІТАЛ» на ім`я фізичної особи від 16 вересня 2016 р.; Договір № 20549724 на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ» на ім`я фізичної особи від 12 березня 2021 р.

Згідно з договором № 51217923, ОСОБА_6 у березні 2015-го року зобов`язалась внести на депозитний рахунок 10 000 гривень.

Згідно з договором № 53754723, ОСОБА_6 у вересні 2015-му році зобов`язалась внести на депозитний рахунок 10 000 гривень.

Згідно з договором № 60544723, ОСОБА_6 у травні 2016-го року зобов`язалась внести на депозитний рахунок 100 доларів США.

Згідно з договором № 629501233, ОСОБА_6 у вересні 2016-го року зобов`язалась внести на депозитний рахунок 10 000 гривень.

Згідно з договором № 20549724, ОСОБА_2 у березні 2021-го року зобов`язалась внести на депозитний рахунок 4 000 гривень строком на 3 міс.

Проаналізувавши положення даних договорів, відповідачем під час перебування у шлюбі було внесено найменшу суму грошових коштів 4 000 грн. Найбільші ж суми грошових коштів (по 10 000 грн.) вносились нею до шлюбу, тобто є її особистими коштами.

Отже, вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 у позовній заяві у вигляді «визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину грошових вкладів, з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходяться на рахунках ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», не можуть бути задоволені, оскільки грошові вклади (більша їх частина) ОСОБА_2 були сформовані до її вступу у шлюб та не підлягають розподілу між подружжям.

Більше того, з наданої АТ «Ощадбанк» документації не можливо встановити вихідний залишок коштів на рахунках ОСОБА_2 станом на день розгляду справи, та які кошти є коштами, що розміщені за депозитами, а які коштами, що знаходились «в обігу» за її звичайним «дебетовим» рахунком. Також, з виписок, наданих банком, вбачається, що відсотки за депозитними вкладами продовжували нараховуватись уже навіть після набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу. Це також свідчить про правовий режим майна подружжя, який вони визначають як особиста приватна власність відповідача ОСОБА_2 .

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З огляду на вищенаведені обставини вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Також представником позивача подані до суду додаткові пояснення, в яких зазначають, що 12 березня 2021 року відповідачкою було укладено договір з АТ «Ощадбанк» № 4 на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ». З виписок по депозитному рахунку № НОМЕР_4 по зазначеному договору вбачається, що внесення коштів (поповнення рахунку) відбувалося: 12.03.2021 у розмірі 4 000,00 грн.; 16.03.2021 у розмірі 108 160,00 грн.; 21.04.2021 у розмірі 8 000,00 грн.; 30.07.2021 у розмірі 25 000,00 грн.; 01.09.2021 у розмірі 21 000,00 грн.; 12.06.2023 у розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума внесення коштів на рахунок за період з 12.03.2021 по 12.06.2023 становить 167 160,00 грн.

Щодо відсотків, що були нараховані на депозитні кошти, зазначають, що за період з 12.03.2021 по 30.11.2023 відповідно до виписок АТ «Ощадбанк» їх розмір становить 65 097,14 грн. Період нарахування відсотків після 07.09.2023, тобто після розірвання шлюбу, а тому також підлягає поділу між Позивачем та Відповідачем, оскільки спільні кошти Позивача та Відповідача і досі перебувають на депозитному рахунку та на загальну суму вкладених коштів АТ «Ощадбанк» нараховуються відсотки. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що розподілу між Позивачем та Відповідачем підлягають вкладені на депозит кошти у розмірі 167 160,00 грн. та нараховані на них відсотки у розмірі 65 097,14 грн., що були нараховані з 12.03.2021 по 30.11.2023.

Суд, врахувавши позицію сторін, викладену в заявах по суті та наданих письмових поясненнях, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.08.2023 шлюб, зареєстрований 30.09.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірваний. Рішення суду набрало законної сили 06.09.2023.

Згідно відомостей та банківських документів АТ «ОЩАДБАНК», наданих на ухвалу суду про витребування доказів щодо укладених відповідачем з АТ «Ощадбанк» договорів, виписок про рух коштів по рахунках від 18.03.2024 за №46/12-11/34939/2024/БГ встановлено, що між ОСОБА_7 та АТ «Ощадбанк» укладений Договір № 4 від 12 березня 2021 р. на вклад «МІЙ ДЕПОЗИТ».

Згідно виписок про рух коштів по вкладу «Мій депозит» за договором № 4 від 12 березня 2021р. встановлено, що за період з 12.03.2021 по 07.12.2023 на банківські рахунки за даним вкладом були внесені кошти в сумі 166 160 грн. (остання сума коштів внесена готівкою 01.09.2021) та нараховані відсотки в розмірі 36 012,44 грн.

Відповідно до інформації АТ «Ощадбанк» від 19.08.2024 №46/12-11/ 107334/2024/БГ щодо банківського вкладу «Мій депозит» згідно договору №4 за період часу з 12.03.2021 по 12.08.2024 встановлено, що на вклад нараховано 51 334,06 грн. відсотків. Станом на 12.08.2024 на рахунках ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) по вкладу №4 від 12.03.21 наявні кошти в сумі 208 536,67; по %% по вкл. №4 від 12.03.21 887,18 грн.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту частин 1, 2, 3 статті 61 СК України вбачається, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 30.09.2017 по 07.08.2023. В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі відповідачкою в банківській установі АТ «Ощадбанк» відкрито Договір №4 від 12 березня 2021р. за вкладом «Мій депозит» та на депозитний рахунок № НОМЕР_4 за даним вкладом внесені кошти в розмірі 166 160 гривень, на які банком нараховані відсотки в розмірі 51 334,06 грн.

Оскільки, грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу.

Твердження відповідачки про те, що кошти, які перебувають на рахунку, що відкритий на її ім`я під час укладення шлюбу, мають пролонгований характер, тобто є коштами з вкладів, що були зроблені нею до одруження та є її особистою власністю, а також надані їй родичами для зберігання на банківському рахунку, не підтверджені жодними належним та допустимими доказами, а отже презумпцію належності цих коштів до майна, що є спільним майном подружжя, не спростовано.

Як вказано в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу спільного майна подружжя полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За встановлених обставин суд, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, дотримуючись завдання цивільного судочинства, яким є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, виходячи з презумпції рівності часток подружжя та враховуючи обсяг та розмір на час розгляду справи спільно нажитого майна, що підлягає поділу, в даному випадку приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та за позивачем слід визнати право власності на частину грошових коштів, що знаходяться на рахунку відповідачки ОСОБА_2 , а саме за вкладом «Мій депозит» відкритому в АТ «Ощадбанк» за договором від 12 березня 2021р. № 4 в загальній сумі 217 494,06 грн., що дорівнює 108 747 гривень 03 копійки.

Інші доводи сторін не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку, що сплачений позивачем при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що представником позивача у справі є адвокат Шалару О.І. згідно ордеру серії ВЕ №1095706 від 27.07.2023.

Між ОСОБА_1 укладено договір від 27.07.2023 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат отримує гонорар у за надання правової допомоги та представлення інтересів клієнта у судах всіх інстанції та судах різної юрисдикції.

На підтвердження проведення розрахунку між адвокатом Шалару О.І. та клієнтом ОСОБА_1 в матеріалах справи міститься розрахунок №1 наданих послуг і витрат від 27.11.2023 на суму 19000 гривень 00 копійок та акт №1 наданих послуг/виконаних робіт за договором про надання правової (правничої) допомоги від 27.07.2023 про сплату вартості наданих послуг на суму 19000 гривень 00 копійок на підставі договору від 27.11.2023.

За вказаних обставин з відповідача на користь ОСОБА_1 також підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 364, 368, 369, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі 217 494,06 грн., що знаходяться на банківських рахунках за банківським вкладом «Мій депозит» за договором № 4 від 12 березня 2021р. № НОМЕР_5 , що відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ), що дорівнює сумі 108 747 гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 19 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський