Справа № 141/779/25
Провадження №2/141/352/25
25 листопада 2025 року с-ще Оратів
Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.,
при секретарі судового засідання Бугайчук Ю.С.,
сторони в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 141/779/25 за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Оратівська селищна рада Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів,
03.09.2025 до суду надійшла позовна заява керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.09.2024 провідним державним інспектором складено протокол № 000490 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про те, що останній 20.09.2024 о 09 год 20 хв грубо порушив правила рибальства, а саме проводив вилов риби із дерев`яного човна на р. Роська поблизу с. Якимівка Вінницького району забороненим сітним знаряддям лову, а саме сіткою з жилки у кількості дві штуки. В результаті лову виловлено такі види риб, а саме: карась 62 екземпляри, сазан 6 екземплярів, судак 1 екземпляр, щука 1 екземпляр, загальна вага яких становить 18 кілограм, чим завдав збитки рибному господарству України на суму 127313,00 грн.
Вказаними діями гр. ОСОБА_1 порушив підпункт 1 пункту 1 розділу IV Правил любительського рибальства та положення ст. 27, ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі № 141/657/24, яка набрала законної сили 12.11.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією знаряддя правопорушення.
Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області на адресу ОСОБА_1 надсилалась вимога про відшкодування заподіяних збитків в добровільному порядку, однак станом на день подачі позову до суду у добровільному порядку завдані збитки не відшкодовані, що й стало підставою для звернення до суду.
Таким чином, прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь держави шкоду, заподіяну внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів у розмірі 127313,00 грн та понесені судові витрати в сумі 3028,00 грн.
Також судом установлено, що згідно довідки Оратівської селищної ради про місце реєстрації відповідача № 2446/08.01-18 від 05.09.2025 прізвище, ім`я та по батькові відповідача ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі № 141/779/25 та призначено підготовче судове засідання на 07.10.2025, до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Оратівську селищну раду Вінницької області.
У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 07.10.2025, у зв`язку із неявкою відповідача було оголошено перерву до 06.11.2025.
Ухвалою суду від 06.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 141/779/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.11.2025.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 25.11.2025 не з`явився.
При цьому, 25.11.2025 до суду надійшла заява прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Максимишина О.В. від 25.11.2025 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, а також не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Позивач Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, повноважного представника до суду не направив.
Натомість, 07.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області надійшла заява № 6-15-9/1025-25 від 07.10.2025, в якій представник позивача Ткаченко О.В. просить суд розгляд справи № 141/779/25 здійснювати без участі представника Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки в судове засідання відповідача за наявності умов, визначених ст. 280 ЦПК України.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила.
Натомість, 06.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Оратівської селищної ради Ларіонової Л.В. до суду надійшла заява № 2755/03/01-11 від 06.10.2025 про розгляд справи без участі, у якій представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, зазначає, що позовні вимоги керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області Оратівська селищнаї рада підтримує та просить суд проводити судові засідання без участі представника Оратівської селищної ради.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 25.11.2025 в черговий раз не з`явився, натомість належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи, шляхом скеровування кореспонденції суду по місцю реєстрації, правом на подачу відзиву не скористався, причини поважності неявки суду не повідомив, жодних заяв та клопотань до суду від відповідача не надходило.
При цьому, конверти з кореспонденцією суду, надіслані на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 2, 4, 6, 7 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 08.09.2025, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199 ЦПК України закінчились, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 08.09.2025 відповідачем подано не було.
Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права прокурора та позивача на своєчасний судовий розгляд справи.
Ухвалою суду від 25.11.2025 постановлено провести заочний розгляд справи № 141/779/25 за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Оратівська селищна рада Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи № 141/779/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що 20.09.2024 приблизно о 09 год 20 хв гр. ОСОБА_1 грубо порушив правила рибальства, а саме проводив вилов риби із дерев`яного човна на р. Роська поблизу с. Якимівка Вінницького району забороненим сітним знаряддям лову, а саме сіткою з жилки у кількості дві штуки, виловивши рибу, а саме: карась 62 (шістдесят два) екземпляри, сазан 6 (шість) екземплярів, судак 1 (один) екземпляр, щука 1 (один) екземпляр, загальна вага яких становить 18 кілограм.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст. 27, ст. 52-1 Закону України "Про тваринний світ" та п.п. 1 п. 1 розділу IV Правил любительського рибальства.
За вказаним фактом 20.09.2024 головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм Луценко В.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВН № 000490 за ч. 4 ст. 85 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі № 141/657/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення та без конфіскації незаконно добутих водних живих ресурсів. Також вилучені сітки з жилки у кількості 2 (дві) штуки, відповідно до переліку, зазначеному у описі-оцінці транспортних засобів, підвісних двигунів, водних біоресурсів, знарядь лову, які зберігаються в Управлінні Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області, конфісковано в дохід держави.
Зазначена постанова суду набрала законної сили 12.11.2024.
11.11.2024 Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області було надіслано ОСОБА_1 вимогу № 1-16-10/1373-24 від 07.11.2024 про добровільне відшкодування заподіяних збитків (заподіяної шкоди) у розмірі 127313,00 грн.
Однак, оскільки відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів у розмірі 127313,00 грн, прокурор звернувся до суду із даним позовом.
Встановлюючи наявність підстав для представництва в суді прокурором інтересів держави в особі Управління державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, суд керується наступним.
Частиною 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 в справі № 912/2385/18 вказала, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Отже, оскільки Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області як суб`єкт владних повноважень, який виконує відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжив відповідних заходів для захисту інтересів держави і не звернувся до суду в розумний строк, відтак прокурор має право на звернення до суду з цим позовом з метою захисту інтересів держави.
Визначаючись щодо встановлених обставин справи та спірних правовідносин, суд керується наступним.
Статтею 16 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави
Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.
Кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (ст. 66 Конституції України).
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.
Згідно зі ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у перевищенні лімітів та порушенні інших вимог використання природних ресурсів.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).
У порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування (абзац перший статті 27 Закону України «Про тваринний світ»).
Громадяни мають право використовувати безоплатно водні біоресурси в наукових, культурно-освітніх та виховних цілях для задоволення естетичних, оздоровчих, рекреаційних та інших потреб без вилучення їх з природного середовища, а також здійснювати любительське рибальство у водних об`єктах загального користування в межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову водних біоресурсів (ст. 26 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).
Відповідно до ч. 1 ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ» для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом.
Під час здійснення любительського рибальства об`єктами добування (вилову) є водні біоресурси, крім тих, що занесені до Червоної книги України, переліків регіонально рідкісних видів, що охороняються, та включені до інших переліків, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п. 1 розділу ІІ Правил).
Любительське рибальство дозволяється здійснювати рибалкам-любителям безоплатно у порядку загального використання водних біоресурсів для особистих потреб (без права реалізації) незабороненими цими Правилами знаряддями лову і способами добування (вилову) та у мінімально дозволених для добування (вилову) розмірах видів водних біоресурсів під час здійснення любительського рибальства, визначених додатком 1 до цих Правил, за нормами добування (вилову) дозволених видів водних біоресурсів на одного рибалку-любителя за добу (далі - добова норма улову), визначеними додатком 2 до цих Правил ( абзац 1 п. 2 розділу ІІ Правил).
Згідно пп.1 п. 1 розділу IV Правил забороняється добування (вилов) такими знаряддями лову, зокрема сітками та пастками усіх типів та конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями лову, за винятком раколовок конструкції «хапка» та підсак, встановлених цими Правилами розмірів.
Державний контроль за дотриманням вимог цих Правил здійснюють органи рибоохорони та інші уповноважені органи державної влади, а громадський контроль - громадські інспектори рибоохорони та громадські інспектори з охорони довкілля відповідно до покладених на них повноважень (абзац 1 п. 1 розділу VII Правил).
Незаконно добуті (виловлені) водні біоресурси у живому та неушкодженому вигляді підлягають поверненню у природне середовище існування, а у випадку їх ушкодження вилученню у порядку, визначеному законодавством (п. 2 розділу VII Правил).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в порушенні правил використання об`єктів тваринного світу (абзац другий ч. 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ»).
Частинами першою, четвертою, п`ятою статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.
Згідно ст. 60 Закону України «Про тваринний світ» посадові особи уповноважених центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, що здійснюються державний контроль та управління галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, відповідно до закону мають право визначати розмір збитків, завданих об`єктам тваринного світу, за затвердженими таксами та методиками.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи № 141/779/25, постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі № 141/657/24 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, а саме у грубому порушенні правил рибальства та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення (сіток з жилки у кількості двох штук) та без конфіскації незаконно добутих водних живих ресурсів. Вказана постанова набрала законної сили 12.11.2024.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Зокрема, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Натомість, належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, відповідачем суду не було надано, як і не надано доказів сплати суми шкоди, завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства.
Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 141/779/25, предмет та підстави позовних вимог, відсутність доказів добровільного відшкодування відповідачем завданої шкоди за порушення правил використання об`єктів тваринного світу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Керуючись ст. 13, 66 Конституції України, ст. 13, 22, 1166 ЦК України, ст. 10, 27, 63 Закону України "Про тваринний світ", ст. ст. 40, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
1. Позов задовольнити.
4. Копію рішення суду направити прокурору та сторонам згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Повний текст рішення суду оформлено та виготовлено згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України 05.12.2025.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).
Суддя С.В. Климчук